ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 р. 	Справа № 520/18676/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевченко О.В.) від 30.09.2025 по справі № 520/18676/25
за позовом Керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави
до Куп`янської міської ради Харківської області
треті особи Харківська обласна державна (військова) адміністрація, Департамент культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Міністерство культури та стратегічних комунікацій України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, керівник куп`янської окружної прокуратури Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність Куп`янської міської ради Харківської області щодо не утворення у складі її виконавчих органів спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини;
зобов`язати Куп`янську міську раду Харківської області утворити у складі її виконавчих органів спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Куп`янською міською радою Харківської області протиправно не утворено у складі її виконавчих органів спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 по справі № 520/18676/25 позовні вимоги залишено без задоволення.
Заступника керівника Харківської обласної прокуратури не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що Куп`янська міська рада незважаючи на те, що м. Куп`янськ Харківської області включено до Списку історичних населених місць України, в порушення вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», не утворила у складі своїх виконавчих органів у передбаченому законодавством порядку за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, наділений повноваженнями (функціями), визначеними ч. 2 ст. 6 вказаного закону. Вказує, що положення Закону України «Про охорону культурної спадщини» закріплюють імперативну норму щодо утворення органом місцевого самоврядування спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (відповідних виконавчих органів охорони культурної спадщини) у складі виконавчих органів сільської, селищної, міської ради, зокрема у випадку занесення населеного пункту до Списку історичних населених місць України.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Від Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації до суду надійшли письмові пояснення, в яких вказується про те, що виконання в повному обсязі функцій утвореного органу охорони культурної спадщини Куп`янської міської ради, які визначені частиною 2 статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», в умовах бойових дій може виявитися з об`єктивних причин неможливим.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Куп`янською окружною прокуратурою Харківської області направлено до Куп`янської міської ради Харківської області лист від 15.04.2025 (а.с. 19 - 21), в якому запропоновано надати до окружної прокуратури інформацію чи утворений Куп`янською міською радою виконавчий орган з охорони культурної спадщини на підставі ст. 23 Закону України “Про прокуратуру”.
В листі зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України “Про охорону культурної спадщини”, відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, утворюється місцевою радою за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. Таким чином, з аналізу вищевказаної норми Закону вбачається, що місцевою радою населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, у обов`язковому порядку повинен бути утворений у складі її виконавчих органів спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини. Тобто дана норма Закону є імперативною.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 5 ст. 78 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках, передбачених законами України "Про військово-цивільні адміністрації", "Про правовий режим воєнного стану".
Повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради за наявності підстав, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, достроково припиняються з дня набрання чинності актом Президента України про утворення відповідної військово-цивільної, військової адміністрації.
На виконання Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України "Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Харківській області" від 27.10.2022 № 737/2022 утворено, зокрема, Куп?янську міську військову адміністрацію Куп?янського району Харківської області.
Листом Куп`янської міської військової адміністрації від 21.04.2025 № 1968 на звернення Куп`янської окружної прокуратури Харківської області від 15.04.2025 (а.с. 22) повідомлено, що рішенням Куп`янської міської ради Харківської області від 11.10.2019 № 1377-VII затверджено нову редакцію Положення про Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області (а.с. 24 - 39).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно пункту 1.3 розділу І Положення, до повноважень Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області належать питання у сфері містобудування, архітектури та земельних відносин, зовнішньої реклами на території міста Куп`янськ, м. Куп`янськ смт Куп`янськ - Вузловий, м. Куп`янськ смт Ківшарівка.
Згідно розділу ІІІ Положення, основними завданнями Управління містобудування та архітектури є: здійснення аналізу охорони культурної спадщини на території міста; розробка, забезпечення, затвердження у встановленому порядку міських програм охорони пам`яток і історичного середовища; здійснення функції замовника, укладання з цією метою договорів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію і пристосування об`єктів культурної спадщини, що розташовані на території міста; інформування Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних, науки і техніки, що знаходяться на території області.
Згідно з Положенням про Управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, затвердженого рішенням Куп`янської міської ради Харківської області від 28 серпня 2019 року № 1320-VІІ, Управління відповідно до покладених на нього завдань організовує облік, охорону, реставрацію, використання і популяризацію пам`яток матеріальної та духовної культури.
Таким чином, реалізація державної політики у сфері охорони культурної спадщини відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України “Про охорону культурної спадщини” покладено на вказані Управління.
Вважаючи, що Куп`янською міською радою Харківської області протиправно не утворено у складі її виконавчих органів спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що твердження позивача про те, що відповідач був зобов`язаний створити спеціально уповноважений орган охорони культурної спадщини саме як окремий виконавчий орган не можна визнати обґрунтованими. Також суд зазначив, що зважаючи на те, що Управління містобудування, архітектури та земельних відносин є самостійним виконавчим органом Куп`янської міської ради Харківської області, створеним для здійснення повноважень, що належать до його відання, зокрема, охорони культурної спадщини на території міста Куп`янськ, м. Куп`янськ смт Куп`янськ - Вузловий, м. Куп`янськ смт Ківшарівка, відповідачем виконано вимоги Закону України “Про охорону культурної спадщини” № 1805-III щодо забезпечення здійснення державного управління у сфері охорони культурної спадщини.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом, держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України від 08 червня 2000 року № 1805-III "Про охорону культурної спадщини" (далі - Закон № 1805-ІІІ), преамбулою якого закріплено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно з визначеннями, які наведені у статті 1 Закону № 1805-ІІІ:
- охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини;
- історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України;
- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Статтею 6 Закону № 1805-ІІІ визначені повноваження інших органів охорони культурної спадщини.
Так, згідно з частиною другою статті 6 Закону № 1805-ІІІ до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини, серед іншого, належить: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини; підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини.
Спірним у цій справі є питання про те, чи покладений на відповідача (орган місцевого самоврядування) обов`язок щодо утворення у складі його виконавчих органів спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” (Закон № 280/97-ВР) виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами..
Відповідно до ст. 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
У сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися. У цьому випадку функції виконавчого органу ради (крім розпорядження земельними та природними ресурсами) здійснює сільський голова одноособово
Відповідно пп. 5 п. “б” ч. 1 ст. 31 Закону № 280/97-ВР у галузі будівництва до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
Згідно з пп. 10 п. “б” ст. 32 Закону № 280/97-ВР у сфері освіти, охорони здоров`я, культури, молодіжної політики, фізкультури і спорту, утвердження української національної та громадянської ідентичності до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад делеговано повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону № 280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.
Положеннями ч. 3 ст. 51 Закону № 280/97-ВР виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Сільська, селищна, міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Аналізуючи зміст наведених вище норм права, колегія суддів зазначає, що ст. 3 Закону № 1805-III лише визначає, які саме органи є спеціально уповноваженими з питань охорони культурної спадщини, декларуючи, що саме вони здійснюватимуть у цій сфері державне управління.
При цьому, як стаття 3 Закону № 1805-III, так і в цілому Закон № 1805-III не містять вимог щодо обов`язкового створення в структурі виконавчих органів сільських, селищних, міських рад окремого виконавчого органу з питань охорони культурної спадщини.
Натомість норми частини третьої статті 3 Закону № 1805-III полягають в тому, що у сільських, селищних, міських радах населеного пункту, занесеного до Списку історичних населених місць України, відповідний виконавчий орган може бути утворено, однак виключно за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Такий зміст закону вказує на те, що створення спеціально уповноваженого органу охорони культурної спадщини саме як окремого (відповідного) виконавчого органу є радше винятком, а не загальним правилом.
Крім того, за правилами частини першої статті 54 Закону № 280/97-ВР створення виконавчих органів є правом місцевої ради, яке реалізується ними на власний розсуд для забезпечення здійснення повноважень, що належать до відання їх виконавчих органів.
Таким чином віднесення законом тих чи інших повноважень до компетенції виконавчих органів місцевих рад не означає, що для реалізації кожного з них потрібен окремий орган.
Єдиний виняток з цього правила передбачено частиною третьої статті 51 Закону № 280/97-ВР, відповідно до якої у складі виконавчого комітету ради обов`язково утворюється орган з питань містобудування та архітектури.
Вимоги щодо обов`язкового утворення у складі виконавчого комітету ради інших органів, в т.ч. з питань охорони культурної спадщини, Закон № 280/97-ВР як і Закон № 1805-III також не містять.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2025 у справі № 380/3191/24.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, що листом Куп`янської міської військової адміністрації від 21.04.2025 № 1968 на звернення Куп`янської окружної прокуратури Харківської області від 15.04.2025 повідомлено, що рішенням Куп`янської міської ради Харківської області від 11.10.2019 № 1377-VII затверджено нову редакцію Положення про Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно пункту 1.3 розділу І Положення, до повноважень Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Куп`янської міської ради Харківської області належать питання у сфері містобудування, архітектури та земельних відносин, зовнішньої реклами на території міста Куп`янськ, м. Куп`янськ смт Куп`янськ - Вузловий, м. Куп`янськ смт Ківшарівка.
Відповідно до розділу ІІІ Положення, основними завданнями Управління містобудування та архітектури є: здійснення аналізу охорони культурної спадщини на території міста; розробка, забезпечення, затвердження у встановленому порядку міських програм охорони пам`яток і історичного середовища; здійснення функції замовника, укладання з цією метою договорів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію і пристосування об`єктів культурної спадщини, що розташовані на території міста; інформування Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних, науки і техніки, що знаходяться на території області.
Згідно з Положенням про Управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, затвердженого рішенням Куп`янської міської ради Харківської області від 28 серпня 2019 року № 1320-VІІ, Управління відповідно до покладених на нього завдань організовує облік, охорону, реставрацію, використання і популяризацію пам`яток матеріальної та духовної культури.
Зважаючи, що Управління містобудування, архітектури та земельних відносин є самостійним виконавчим органом Куп`янської міської ради Харківської області, створеним для здійснення повноважень, що належать до його відання, зокрема, охорони культурної спадщини на території міста Куп`янськ, м. Куп`янськ смт Куп`янськ - Вузловий, м. Куп`янськ смт Ківшарівка, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем виконано вимоги Закону України “Про охорону культурної спадщини” № 1805-III щодо забезпечення здійснення державного управління у сфері охорони культурної спадщини.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2025 по справі № 520/18676/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   В.В. Катунов