ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9739/25 Справа № 243/5674/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2025 року, у складі судді Воронкова Д.В. по справі № 243/5674/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, – 
ВСТАНОВИЛА:

       У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, пред`явленим до  ОСОБА_2 та ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, на предмет визнання недійсним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 24 лютого2021 року №612-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без змін цільового призначення» в частині затвердження проектів землеустрою земельних ділянок кадастровий номер 1424256200:12:000:1199 та кадастровий номер 1424256200:12:000:1202 (пункт 5,8 Наказу); скасування держаної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 1424256200:12:000:1199, для ведення особистого селянського господарства, розташована у Донецькій області, Краматорському районі (колишній Слов`янський район) Миколаївська міська рада (ОТГ) (колишня Райгородська селищна рада), зареєстрована відділом у Слов`янському районі міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську ГУ Держгеокаджастру у Донецькій області 16 лютого 2021 року, що є землею приватної власності та видалення вказаної земельної ділянки з Національної кадастрової системи; скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер 1424256200:12:000:1202, для ведення особистого селянського господарства, розташована у Донецькій області, Краматорському районі (колишній Слов`янський район) Миколаївська міська рада (ОТГ) (колишня Райгородська селищна рада), зареєстрована відділом у Слов`янському районі міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську ГУ Держгеокаджастру у Донецькій області 19.02.2021 року, що є землею приватної власності та видалення вказаної земельної ділянки з Національної кадастрової системи; скасування рішень приватного нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57638365 від 08 квітня 2021 року та від 01 квітня 2021 року, індексний номер 57425185, та припинення права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами 1424256200:12:000:1199 та 1424256200:12:000:1202 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
       В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що йому на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії ДН №014203 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,970 га, яка розташована на території Райгородської селищної ради. На час передачі у власність позивачу земельної ділянки, реєстрація державних актів проводилась у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, а іншої реєстрації не вимагалось. При його зверненні до міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську ГУ Держгеокадастру у Донецькій області із заявою про реєстрацію земельної ділянки в національній кадастровій системі, листом міськрайонного управління Держгеокадастру від 11 березня 2021 року йому було повідомлено, що виявлено перетин ділянки позивача з ділянкою кадастровий номер 1424256200:12:000:1199 на 0,1676%, з ділянкою кадастровий номер 1424256200:12:000:1202 на 24,086 %, з ділянкою кадастровий номер 1424256200:12:000:1198 на 1,0702 %, які належать на праві власності відповідачеві ОСОБА_2 , що, на думку позивача, унеможливлює реєстрацію ділянки позивача.
       Рішенням №РВ-1400870512021 позивачу було відмовлено у внесенні змін з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки. Наявність перетину земельної ділянки, яка належить позивачу, та других ділянок, позбавляє позивача зареєструвати земельну ділянку в ДЗК. Отже, під час реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 1424256200:12:000:1199, 1424256200:12:000:1202, державний реєстратор не перевірив, що вони перетинаються із земельною ділянкою позивача, тому позивач вважає свої майнові права порушеними, відновлення яких відшукує по суду. 
       Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с.194-197), з підстав недоведеності звернення позивача до відповідача з метою усунення перешкод (виправлення меж земельних ділянок у Державному земельному кадастрі) в внесенні відомостей про земельну ділянку позивача до Державного земельного кадастру та відсутності у позові вимог щодо зобов`язання відповідача, як власника земельних ділянок, межі яких накладаються на земельну ділянку позивача, вжити дії з виправлення у Державному земельному кадастрі помилок у відомостях координат меж належних їй земельних ділянок, як це передбачено положеннями Земельного кодексу України, ЗУ “Про Державний земельний кадастр” та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051.
       Крім того рішення суду першої інстанції також мотивовано обранням позивачем неефективного способу захисту, адже ним не доведено, що неможливе внесення змін до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок відповідача в позасудовому порядку та лише шляхом скасування державної реєстрації вказаних земельних ділянок можливо поновлення прав власності позивача на належну йому земельну ділянку, тоді як скасування державної реєстрації земельних ділянок відповідача, припинення її речових прав на вказані ділянки було б непропорційним та призвело б до порушення її права як власника майна на мирне володіння своїм майном.
       Не погодившись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не може зареєструвати земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, у Державному земельному кадастрі та саме державна реєстрація земельних ділянок відповідача, проведені на підставі наказу Держгеокадастру в Донецькій області, порушує його майнові права, які підлягають захисту саме у спосіб, заявлений ним у позові (а.с. 199-202).
       Інші сторони у справі своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №014203, встановлено, що ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 6,970 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради.
       З копії плану меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 , видно, що земельна ділянка має кадастровий номер 1424286200:12:000:0040.
       Відповідно до повідомлення ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 11 березня 2021 року №166-259-21, встановлено, що при реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 були виявлені перетини з іншими земельними ділянками з ділянкою 1424256200:12:000:1199 (площа співпадає на 0,1676%); з земельною ділянкою 1424256200:12:000:1202 (площа співпадає на 24,0861%); з земельною ділянкою 1424256200:12:000:1198 (площа співпадає на 1.0702%), що унеможливлює внесення земельної ділянки до Національної кадастрової системи.
       Рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Слов`янському районі Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №РВ-1400870512021 від 11 травня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
       Відповідно до висновку Відділу у Слов`янському районі Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо перевірки електронного документу, було встановлено перетин земельних ділянок: з ділянкою 1424256200:12:000:1199 (площа співпадає на 0,1676%), не критично. Перетин земельних ділянок з ділянкою 1424256200:12:000:1202 (площа співпадає на 24,0861%), не критично. Перетин земельних ділянок з ділянкою 1424256200:12:000:1198 (площа співпадає на 1.0702%), не критично.
       Як встановлено з копії наказу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 24 лютого 2021 року №612-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без змін цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_3 площею 2,0000 га кадастровий номер 1424256200:12:000:1202 та затверджено проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки ОСОБА_4 площею 2,0000 га кадастровий номер 1424256200:12:000:1199.
       Як вбачається з Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9900187172021 від 23 квітня 2021 року та № НВ-9900203112021 від 26 квітня 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1424256200:12:000:1199 розташована у Донецькій області, Краматорському районі (колишній Слов`янський район) Миколаївська міська рада (ОТГ) (колишня Райгородська селищна рада), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, а земельна ділянка з кадастровим номером 1424256200:12:000:1202, розташована у Донецькій області, Краматорському районі (колишній Слов`янський район) Миколаївська міська рада (ОТГ) (колишня Райгородська селищна рада), цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства.
       Право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1424256200:12:000:1199 зареєстровано 08 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 , що видно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 254023753 від 22 квітня 2021 року.
       Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим № 1424256200:12:000:1202 зареєстровано 01 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, що видно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 254023692 від 22 квітня 2021 року.
       На виконання ухвали суду ГУ Держгеокадастру у Донецькій області надано поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 1424256200:12:000:1203.
       Згідно висновку експерта № 335/8 від 15 червня 2024 року зафіксовано порушення землекористування, зокрема меж та накладання земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:12:000:1199 площею 2 га та земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:12:000:1202 площею 2 га на земельну ділянку з кадастровим номером 1424286200:12:000:0040 площею 6,970 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради відповідно до правовстановлювального документа - державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 014203, виданого на підставі розпорядження виданого на підставі розпорядження голови Слов`янської районної державної адміністрації № 511 від 15 серпня 2002 року та вимог нормативно-розпорядчих актів, а саме Земельного кодексу України, Закону України «Про державний земельний кадастр», «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право власності користування земельною ділянкою та договорів оренди землі».
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надавалось доказів вжиття заходів позасудового врегулювання порушеного ним питання з відповідачем, як це передбачено положеннями Земельного кодексу України, ЗУ “Про Державний земельний кадастр” та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, вимоги позивача заявлені у неефективний спосіб захисту порушених прав, а їх задоволення буде непропорційним по відношенню до майнових прав відповідача ОСОБА_2 , і призведе до порушення її права як власника майна на мирне володіння своїм майном. 
       З встановленими обставинами та висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.
       За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.
       Відповідно до положень ст. ст.125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно доЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
       Відповідно до ст. ст.14,41 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Відповідно до ст. ст.316,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
       Відповідно достатті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
       Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
       Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.
       Згідно із пунктом 4 розділуVІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
       Відповідно до ч. 4 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
       За змістом статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Повідомлення про виявлення помилки може бути надіслано також в електронному вигляді з Державного аграрного реєстру через Єдиний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
       У разі виявлення технічної помилки, допущеної в записах Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, зазначений орган у п`ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.
       Виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду.
       Відповідно до пункту 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, помилками у Державному земельному кадастрі є, зокрема, 1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель щодо визначення характеристик об`єктів Державного земельного кадастру в натурі (на місцевості) із порушенням (зміною) їх значень внутрішніх кутів та мір ліній між поворотними точками меж земельних ділянок та/або площі (в тому числі виявлена під час або після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про земельні ділянки та інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 року до Державного фонду документації із землеустрою); 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7) помилка у застосуванні систем координат земельних ділянок (в тому числі помилка, що виникає під час перерахунку із однієї системи координат в іншу), які були сформовані до 01 січня 2013 року та відомості про які були перенесені до Державного земельного кадастру, та помилка у відомостях щодо місця розташування земельних ділянок (зміщення, розворот, віддзеркалювання) з урахуванням суміжних землеволодінь та землекористувань.
       Колегія суддів, повністю погоджуючись як зі встановленими фактичними обставинами справи судом першої інстанції, так і з висновками суду, що існування законодавчо закріпленого порядку виправлення помилок у Державному земельному кадастрі шляхом звернення до власника спірних земельних ділянок та письмової заяви такого власника спірних земельних ділянок до відповідних державних органів, передбачає позасудовий спосіб врегулювання спірного питання. Натомість, скаржник як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги доказів звернення до ОСОБА_2 , вирішення питання саме з власником спірних земельних ділянок, не надавав, а доводи апеляційної скарги правомірних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують. 
       Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника про порушення його прав відповідачем не знайшли свого підтвердження, а, відтак, і не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції.
       Колегія суддів також погоджується і висновком суду про те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
       Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
       У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
       Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
       Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
       Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові №21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.
       Оскільки скаржник у своїй апеляційній скарзі фактично оскаржує відмову державного реєстратора, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та наголошує, що реєстрація у Державному земельному кадастрі належної йому на підставі державного акту ДН №014203 можлива і без скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровим номером 1424256200:12:000:1199, 1424256200:12:000:1202, належних відповідачу, з дотриманням певної процедури, визначеної діючим законодавством України, а такі заявлені ним вимоги призведуть до порушення права ОСОБА_2 , як власника майна, на мирне володіння своїм майном, що є недопустимим. 
       За таких обставин колегія суддів, не погоджуючись із доводами скаржника, вважає, що суд першої інстанції об`єктивно та вірно дійшов висновку про неефективність заявленого позивачем способу захисту прав, які він вважає порушеними.
       З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що скаржник не наводив достатніх мотивів та не надав належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції.
       Інші доводи ОСОБА_1 не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.        
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
       Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2025 року —  залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “03” грудня 2025 року.
Повний текст постанови складено “11” грудня 2025 року. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова
                                                                                
                                                                                Т.П. Красвітна