Справа № 466/675/25
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2026 року м.Львів
Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді - Білінської Г.Б.
при секретарі - Ханас С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Якимець Юлії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -
у с т а н о в и в :
В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала вищевказана цивільна справа.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2025 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, позов задоволено повністю, за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В подальшому Львівською міською радою було подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі №466/675/25.
Постановою Львівського апеляційного суду від 01.12.2025 року у даній справі апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04.082025 року - без змін. Повний текст постанови було складено 10.12.2025 року. 
Проте при ухваленні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26000,00 гривень.
13.08.2025 р. від представника заявника надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №466/675/25 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26000,00 гривень.
08.01.2026 року від представника заявника надійшла заява про збільшення вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення, а саме із витрат на професійну правничу допомогу у сумі на 26000, 00 грн. на суму 36000,00 грн. з урахуванням надання правничої допомоги у Львівському апеляційному суді. До заяви від 13.08.2025 року було додано Рахунок на оплату №01/12/25-1 на підставі договору №31/12/24-1 про надання правничої допомоги на суму 10000,00 грн.
08.01.2026 року від представника заявника надійшла заява про проведення розгляду заяви про ухвалення додатково рішення у справі №466/675/25 без її участі, просила заяву задовольнити в повному обсязі.
Від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення в якій просила відмовити у задоволенні заяви у зв?язку з тим, що даний спір виник не з вини Львівської міської ради. Також зазначила, що витрати є непропорційними до предмету спору.
Дослідивши матеріали, вивчивши подані до заяви докази, суд прийшов до наступного.
Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України).
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначено в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховують складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.
У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям.
Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
До заяви про ухвалення додаткового рішення додано ордер на надання правової допомоги серії ВС №1377745, договір про надання правової допомоги №31/12/24-1 від 31.12.2024 року, рахунок фактуру на плату №25/03-1 від 25.03.2025 на суму 12000,00 грн. (призначення платежу: правнича допомога згідно Договору №31/12/24-1 від 31.12.2024 (представництво інтересів в суді - 3 суд засід., відповідь на відзив/пояснення)), рахунок на оплату 31/12-24 від 31.12.2024 на суму 14000,00 грн. (призначення платежу: правнича допомога згідно Договору №31/12/24- 1 від 31.12.2024: усна консультація - 1 год., проект позовної заяви - 6 год.), рахунок на оплату №01/12/25-1 від 01.12.2025 на суму 10000,00 грн. (призначення платежу: заперечення на апеляційну скаргу за позовом ОСОБА_1 до ЛМР – 2 год., судове засідання 01.12.2025 року - 2 год.).
Суд при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу, враховуючи суть спору та причини виникнення такого, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог представника позивача шляхом ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 
У задоволенні решти вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 133, 134, 141, 247, 270 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Заяву задовольнити частково.
Стягнути з Львівської міської ради, РНОКПП: 04055896, адреса: м. Львів, площа Ринок, буд. 1, 79006 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя	  	Г.  Б.  Білінська