ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 620/13811/24
адміністративне провадження № К/990/18150/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу № 620/13811/24
за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богданова Ірина Дмитрівна,
на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року (суддя Ткаченко О.Є.),
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (головуючий суддя - Грібан І.О., судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій
1. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_2 , відповідач), в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки, із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;
1.2. визнати протиправними дії В/ч НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та доплаті щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт;
1.3. зобов`язати В/ч НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт.
2. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
3. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин пропуску цього строку, підтверджених належними доказами.
3.1. Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції установив, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 18.02.2022, оскаржує дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 2020 - 2022 роки, проте до суду з цим позовом він звернувся 18.10.2024 (відповідно до відбитку штампа вхідної кореспонденції на позові). За таких обставин Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
3.2. Цей суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що спірні правовідносини виникли в період дії КЗпП України, яким не було обмежено строком право особи на звернення до суду у разі порушення законодавства про оплату праці, а також вважав неповажними посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише у серпні 2024 року, коли отримав відповідь на адвокатський запит від В/ч НОМЕР_1 та інформацію про розмір грошового забезпечення.
4. На виконання ухвали суду про залишення позову без руху ОСОБА_1 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначав, що позаяк спірні правовідносини виникли до 19.07.2022, тому строк звернення до суду не обмежений трьома місяцями. Також зазначив, що за час проходження служби і після виключення зі списків особового складу відповідач не повідомляв йому про складові грошового забезпечення, підстав сумніватися у добросовісності при здійсненні відповідачем розрахунку грошового забезпечення позивач не мав. Оскільки після оголошення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 по 23.05.2024 проходив військову службу, виконував обов`язки щодо захисту Батьківщини, був позбавлений об`єктивної можливості цікавитися про можливе порушення своїх права щодо грошового забезпечення. Отримавши письмове повідомлення про виплачені суми 13.08.2024, саме з цієї дати й дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів.
5. Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025, із урахуванням ухвали цього суду від 24.02.2025 про виправлення описки, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом. Керуючись пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яким передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, суд першої інстанції позовну заяву ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишив без розгляду.
5.1. Залишаючи позов без розгляду Чернігівський окружний адміністративний суд вказував, що строки звернення до суду з позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та виплат при звільненні, на час порушення прав позивача щодо виплати спірних коштів за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, не застосовувалися. Разом із тим, із 19.07.2022 законодавцем змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема, й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, який після закінчення карантину розпочався з 01.07.2023. До суду з цим позовом позивач звернувся лише 18.10.2024 (відповідно до відбитка штампа поштового відправлення на конверті).
5.2. Суд першої інстанції зауважив, що оскільки предметом спору у цій справі є невиплата позивачу під час проходження військової служби в належному розмірі грошового забезпечення за 2020- 2022 роки, у тому числі грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, то про розмір належних сум грошового забезпечення позивач мав знати щоразу при його отриманні, а щодо остаточного розрахунку на день звільнення - з 18.02.2022.
5.3. Чернігівський окружний адміністративний суд вказав, що позивач не навів жодних обґрунтованих причин і не надав доказів, які б підтверджували реальну відсутність у нього можливості підготувати та подати позовну заяву у строк, встановлений законом. 
5.4. Також цей суд зауважив, що звернення позивача із заявою щодо з`ясування правильності нарахування грошового забезпечення у липні 2024 році не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.
6. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 16.04.2024 залишив без змін ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025, погодившись із висновками суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду та про відсутність обґрунтованих причин та доказів, які б підтверджували неможливість підготувати та подати позовну заяву у встановлений законом строк.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції 
7.  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богданова І.Д., звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
7.1. Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 233 КЗпП України, яка діяла з 19.07.2022 та обмежувала строк звернення до суду трьома місяцями.
7.2. Позивач стверджує, що оскільки предметом позову є перерахунок та доплата щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки, то звернувшись до суду у жовтні 2024 року, він не пропустив строк звернення до суду із цим позовом, позаяк до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, що діяла до 19.07.2022 та була чинною у спірний період.
7.3. Крім іншого скаржник просить урахувати висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах викладені у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22, від 28.09.2023 у справі № 140/2168/23, від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23, від 31.10.2024 у справах № 440/9/24 і № 500/7140/23, від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 про те, що до спірних правовідносин, які мали місце до 19.07.2022, слід застосовувати КЗпП України у редакції до внесення змін Законом № 2352-ІХ, що не обмежувала будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору. 
8. Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2025 відкрито касаційне провадження № К/990/18150/25.
9. За інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ - касаційна скарга від 29.04.2025 по справі № 620/13811/24 доставлена в Електронний кабінет В/ч НОМЕР_1 29.04.2025 о 19:24, а електронний документ - ухвала суду про відкриття касаційного провадження від 19.05.2025 доставлена 19.05.2025 о 20:54, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
10. Правом подати відзив на касаційну скаргу позивача В/ч НОМЕР_1 не скористалася, що, відповідно до статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.
11. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 22.01.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
12. Згідно з положеннями статті 341 КАС України Верховний Суд як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
13. Спір у цій справі виник у зв`язку із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 для обрахунку щомісячного грошового забезпечення позивачу за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки.
14. Підставою для залишення позову без розгляду слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, тривалість якого, відповідно до статті 233 КЗпП України, становить три місяці й обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позаяк, отримуючи грошове забезпечення у спірний період, позивач був обізнаний про розмір належних сум грошового забезпечення щоразу при його отриманні, а щодо остаточного розрахунку на день звільнення - з 18.02.2022, то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до висновку, що звернувшись до суду у жовтні 2024 року позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.
15. Натомість позивач вважає, що оскільки зміни до статті 233 КЗпП України внесені після закінчення спірних правовідносин, які мали місце з 29.01.2020 по 18.02.2022, застосуванню підлягає редакція статті 233 КЗпП України, яка діяла у вказаний період.
16. У межах цього касаційного провадження необхідно перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом. 
17. Відповідаючи на питання, які порушені у касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
18. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
19. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
20. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
21. Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
22. Водночас Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
23. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
24. Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
25. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі № 460/21394/23.
26. У постанові від 21.03.2025, на яку слушно посилається скаржник у касаційній скарзі, Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі № 500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі № 580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року).
27. У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ).
28. Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.
29. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, у контексті зазначених висновків Судової палати, Верховний Суд констатує, що строк звернення до суду з позовом щодо оскарження нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 18.02.2022, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2021 роки, із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, встановлюється положеннями частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.
30. Отже, помилковими є висновки судів першої та апеляційної інстанцій про застосування до спірних правовідносин положень статті 233 КЗпП України у редакції, що набрала чинності з 19.07.2022.
31. Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми процесуального права, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.
32. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
33. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
34. З огляду на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
35. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Богданова Ірина Дмитрівна, задовольнити.
2. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі № 620/13811/24 - скасувати, а справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.О. Єресько В.М. Соколов  А.Г. Загороднюк