П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/9598/25	
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Бітова А.І.,
          Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 , керуючись абз.10 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 10.01.2025р. подав рапорт на звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною, яка являється особою з інвалідністю II групи.
Однак, листом ВЧ НОМЕР_1 від 13.03.2025р. позивачу відмовлено у звільнені з військової служби з посиланням на документальну непідтвердженість того, що його дружина потребує постійного догляду.
Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом від 13.03.2025р. №174/174/27/551/пс, у звільненні з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 датований 9.01.2025р. про звільнення з військової служби на підставі абз.10 п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, та прийняти рішення за результатами його розгляду з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із даним судовим рішенням, ВЧ НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що видані ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» висновок №83/1 від 11.04.2024р. форми №080-4/о у сукупності з медичним висновком №83/1 від 11.04.2024р. – є достатніми та безперечними доказами на підтвердження необхідності постійного догляду позивача за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, в розумінні абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.
Крім того, суд врахував, що ОСОБА_2 , як невиліковно хворій особі, ЛКК ТОВ Медичний центр «МЕДІКАП» 6.02.2025р. видано висновок №50 за формою №080-4/о, чинний до 6.02.2026р., у якому рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Також ЛЛК оформлено медичний висновок довільної форми №51, чинний до 6.02.2026р., у якому зазначено: «За станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги».
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходить військову службу у 513 пункті наведення авіації ВЧ НОМЕР_1 .
Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) шлюб 28.05.2001р. (а.с.10).
7.04.2015р. ОСОБА_2 визнана особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серії 10 ААВ №754912 (а.с.13).
9.01.2025р. ОСОБА_5 звернувся до начальника 513 пункту наведення авіації ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною ОСОБА_2 з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Однак, листом за №174/174/27/551/пс від 13.03.2025р. ВЧ НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, зазначивши, що висновком МСЕК серії 10 ААВ №754912 від 7.04.2015р., який додано до рапорту, не визначено, що дружина військовослужбовця ОСОБА_2 потребує постійного догляду. У висновку ЛКК №83/1 від 11.04.2024р. за формою №080-4/0 вказано що ОСОБА_2 рекомендовані соціальні послуги, а саме: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Однак відсутні висновки про систематичність чи іншу періодичність такого догляду.
Також у листі зазначено, що поняття «догляд на непрофесійній основі від фізичної особи» не є тотожним поняттю «постійний догляд». Останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, та який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. Оскільки документально не підтверджено необхідність надання дружині позивача постійного догляду, то відсутні підстави для задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби.
Не погодившись із вказаною відмовою відповідача у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій ВЧ НОМЕР_1 у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби визначені ст.26 Закону №2232-ХІІ.
Підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
За приписами абз.10 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, під час дії воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п.233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Додатком до цієї Інструкції є Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Пункт 5 зазначеного Переліку визначає документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, передбачених ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ. Зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи підтверджується сукупністю таких документів:
26.1. копія свідоцтва про шлюб;
26.2. один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
26.3. висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи).
Відповідно до абзацу 8 ст.1 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 6.10.2005р. №2961-IV (далі - ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні») медико-соціальна експертиза - це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене Постановою КМУ від 3.12.2009р. №1317 (далі - Положення №1317).
Відповідно до п.3 зазначеного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно з п.4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
За приписами підпункту 1 п.11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії визначають:
- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;
- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;
- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;
- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;
- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
З аналізу наведених норм вбачається, що медико-соціальна експертна комісія має повноваження визначати потребу особи у сторонньому нагляді, догляді або допомозі в межах процедури проведення медико-соціальної експертизи, тобто під час встановлення (чи перегляду) інвалідності або ступеня обмеження життєдіяльності.
Щодо висновку лікарсько-консультативної комісії (ЛКК), який може бути поданий у складі пакета документів для підтвердження наявності підстав для звільнення відповідно до підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, судова колегія звертає увагу на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 10 ст.7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
34.1. Лікарсько-консультативні комісії закладів охорони здоров`я:
- визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
- надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Постановою КМУ від 21.11.2013р. №917 затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію, яке визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.
Підпункт 1 п.7 Положення передбачає, що лікарсько-консультативні комісії, з-поміж іншого, визначають:
- наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;
- категорію "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві ;
- потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;
- потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;
- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.
Також повноваження лікарсько-консультативної комісії визначає Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9.04.2008р. №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 1.06.2021р. №1066) (далі - Порядок №189).
Так, відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №189 при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються лікарсько-консультативні комісії.
Пункт 3 розділу ІІІ Порядку №189 визначає, що до основних завдань лікарсько-консультативних комісій належить:
1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;
2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до медико-соціальної експертної комісії для встановлення інвалідності;
3) надання до медико-соціальної експертної комісії документів хворого, направленого на огляд та обстеження;
4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Крім того, повноваження лікарсько-консультативної комісії визначає наказ Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013р. «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання».
Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013р. №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
За такого нормативно-правового регулювання склалася ситуація, коли особа з інвалідністю, якій під час встановлення інвалідності медико-соціальна експертна комісія не визначила потребу в постійному догляді, для підтвердження цієї обставини, відповідно до пункту 5 Переліку документів, які подаються при звільненні військовослужбовця з військової служби, може подати альтернативний документ, що підтверджує потребу в постійному догляді для осіб з інвалідністю II групи, - висновок лікарсько-консультативної комісії. Водночас законодавство прямо не наділяє лікарсько-консультативну комісію відповідними повноваженнями.
Більш того, чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачає затвердженої форми висновку лікарсько-консультативної комісії про потребу в постійному догляді.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9.03.2021р. №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено, зокрема, форму первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення.
Так, відповідно до затвердженої Інструкції висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого № _____» (пункт 3) та надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого Постановою КМУ від 23.09.2020р. №859 (пункт 4). У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7).
Зміст висновку за формою №080-4/о та його складові елементи загалом найбільшою мірою відповідають суті документа, передбаченого пунктом 5 Переліку, проте мають істотні відмінності - зокрема щодо суб`єкта його складання (лікарська комісія, а не лікарсько-консультативна комісія), цільового призначення (використовується для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі), а також через відсутність у ньому відомостей про потребу особи в постійному догляді.
Відсутність уніфікованого зразка висновку про потребу в постійному догляді та повноважень лікарсько-консультативної комісії для його прийняття свідчить про наявність прогалини та неузгодженості нормативно-правового регулювання, що спричиняє правову невизначеність у реалізації права особи на звільнення з військової служби за відповідною підставою.
Повертаючись до обставин справи, що розглядається, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи), до якого було додано копії наступних документів: 
- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ; 
- довідка до акту огляду медико-соціальною комісією на ОСОБА_2 серії 10 ААВ №754912 за формою, визначеною МОЗ, в якій зазначено, що дружина позивача є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково; 
- висновок ЛКК №83/1 від 11.04.2024р. про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі форми первинної облікової документації №080-4/о; 
- медичний висновок ЛКК довільної форми №83/1 від 11.04.2024р..
Відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 . ВЧ НОМЕР_1 мотивувала тим, що в поданому позивачем висновку лікарсько-консультативної комісії зазначено про потребу лише в отриманні послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Крім того, зазначено, що «догляд на непрофесійній основі від фізичної особи» не є тотожним поняттю «постійний догляд». 
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.
Згідно із копією Довідки до акту огляду МСУК серія 10 ААВ №754912 від 7.04.2015р., ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлено безстроково.
Згідно із висновком №83/1 Комісії ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 11.04.2025р. ОСОБА_2 рекомендовані соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с.16).
Крім того, згідно із Медичним висновком ЛКК №83/1 від 11.04.2024р. ОСОБА_2 за висновком ЛКК за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Також, згідно із висновком №50 Комісії ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 6.03.2025р. ОСОБА_2 рекомендовані соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с.18).
Крім того, згідно із Медичним висновком ЛКК №51 від 6.03.2025р. ОСОБА_2 за висновком ЛКК за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Судова колегія вважає, що з огляду на вказані документи, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Як вбачається із медичної картки стаціонарного хворого №4248 неврологічного відділення «Одеська клінічна лікарня» на залізничному транспорту АТ «Українська залізниця» філії «Центр охорони здоров`я» від 20.12.2024р., що ОСОБА_2 встановлення діагноз, який загальновідомо є хронічним, прогресуючи і на сучасному етапі розвитку медицини невиліковним захворюванням.
З огляду на зазначене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 як невиліковно хвора особа потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновком ЛКК ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» №83/1 від 11.04.2024р. форми №080-4/о (а.с.16).
Однак, враховуючи те, що медичним висновком ЛКК №83/1, виданого ТОВ «Амбулаторія сімейного лікаря» від 11.04.2024р., чітко встановлено, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с.17), та аналогічний висновок в подальшому був встановлений Медичним висновком ЛКК №51, виданим ТОВ «Медичний центр «МЕДІКАП» від 6.03.2025р. (а.с.19), то судова колегія дійшла висновку, що позивач надав усі необхідні документи на підтвердження обставин щодо потреби в постійному догляді за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.                    

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.І. Бітов

                                                                                                      О.В. Єщенко