Постанова
Іменем України

15 січня 2026 року
м. Київ

справа № 727/2070/22
провадження № 61-5103 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В., 
учасники справи:
позивач	-	ОСОБА_1 ,		
відповідачі:		ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,		
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна,	

розглянувши на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Ніна Валеріївна, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 грудня 2022 року, ухвалене суддею Смотрицьким В. Г., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі ПерепелюкІ.Б., Височанською Н. К., Лисаком І. Н., встановив

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог учасників справи

1. У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, просив витребувати на його користь однокімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 30,70 кв. м, житловою площею 17,30 кв. м, сарай літ. Б, огорожу № 1-2, що знаходиться в АДРЕСА_1 за номером АДРЕСА_2 , та земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:12:001:0053 площею 0,144 га в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, з незаконного володіння ОСОБА_2 .

2. Позов мотивований тим, що позивачу на праві власності належить однокімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 30,70 кв. м, житловою площею 17,30 кв. м, сарай літ. Б, огорожа № 1-2, що знаходиться в АДРЕСА_1 за номером АДРЕСА_2 . Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7310136300:12:001:0053, площею 0,144 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка також належить йому на праві власності, про що свідчить договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 листопада 2014 року за реєстровим № 1152. 12 жовтня 2021 року, звернувшись до нотаріуса з приводу відчуження зазначеного майна, його було повідомлено, що належне йому майно було відчужене по довіреності відповідачці ОСОБА_2 . Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, слідує, що вони були укладені від його імені відповідачем ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 03 березня 2021 року Сєрєнком В. Є. , провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим № 570/4/4-397. Однак відчуження належного йому нерухомого майна відбулося поза його волею та по підробленій довіреності. Зазначив, що є інвалідом першої групи та у зв`язку із хворобою опорно-рухового апарату за межі свого помешкання не виходить. Вже понад три роки він прикутий до ліжка і фізично поїхати до Неаполя, щоб видати довіреність, не міг. Згідно з паспортом громадянина України для виїзду за кордон, він останній раз перетинав кордон у лютому 2019 року. В листі Генерального консульства України в Неаполі зазначено, що довіреність від 03 березня 2021 року за № 570\4\4-397 від його імені не посвідчувалася. Зважаючи на той факт, що майно вибуло з його володіння не з його волі, а внаслідок неправомірних дій інших осіб, він змушений звернутися до суду для захисту порушеного права.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням від 27 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, Шевченківський районний суд міста Чернівці задовольнив позов. 

4. Витребував на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 однокімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 30,70 кв. м, житловою площею 17,30 кв. м, сарай літ. Б, огорожа № 1-2, що знаходиться в АДРЕСА_1 за номером АДРЕСА_2 , та земельну ділянку кадастровий номер 7310136300:12:001:0053 площею 0,144 га в АДРЕСА_1 за номером АДРЕСА_2 , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вирішив питання судових витрат та заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01 квітня 2022 року.

5. Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що за встановлених фактичних обставин справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виникали договірні відносини, а також до порушення прав ОСОБА_1 на спірне майно між сторонами спору не існувало правових відносин. Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

6. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

7. Як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 листопада 2014 року за реєстровим № 1149, ОСОБА_1 набув право власності на однокімнатний житловий будинок літ. А, загальною площею 30,70 кв. м, житловою площею 17,30 кв. м, сарай літ. Б, огорожа № 1-2, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

8. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2014 року за № 29219584.

9. Земельна ділянка в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7310136300:12:001:0053 площею 0,144 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, набута у власність ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 листопада 2014 року за реєстровим № 1152. 

10. Право власності ОСОБА_1 на майно зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2014 року за № 29219752.

11. З Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 жовтня 2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами загальною площею 30,70 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений Душинською Н. В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 13 травня 2021 року за реєстровим № 980. У даному договорі зазначено, що від імені ОСОБА_1 діє ОСОБА_3 за довіреністю, посвідченою Сєрєнком В. Є. , провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим №570\4\4-397.

12. Крім того, ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7310136300:12:001:0053 площею 0,144 га в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений Душинською Н. В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 13 травня 2021 року за реєстровим № 981. У даному договорі зазначено, що від імені ОСОБА_1 діє ОСОБА_3 за довіреністю, посвідченою Сєрєнком В. Є. , провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим № 570\4\4-397.

13. Згідно із копією довіреності від 03 березня 2021 року, посвідченої Сєрєнком В. Є. , провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим № 570\4\4-397 направленої до суду на виконання ухвали суду від 09 червня 2022 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н. В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси.

14.  ОСОБА_1 має першу групу інвалідності, підгрупа А, та потребує постійного стороннього догляду та допомоги, що підтверджується довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією № 644357 від 03 жовтня 2019 року.

15. Згідно із відповіддю на запит № б/н від 18 жовтня 2021 року Генерального консульства України в Неаполі, довіреність від 03 березня 2021 року за реєстровим № 570\4\4-397 від імені ОСОБА_1 не посвідчувалась.

16. Відповіддю, наданою Державною прикордонною службою України, вказано, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», яка функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мін?юсті України 05 липня 2007 року за № 765/14032, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01 жовтня 2019 року до 30 травня 2021 року громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 грудня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2023 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити.

Рух справи в суді касаційної інстанції 

18. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 липня 2023 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 727/2070/22 визначено Пророка В. В. , судді, які входять до складу колегії: Петров Є. В., Литвиненко І. В.

19. Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та витребувано справу з суду першої інстанції.

20. 24 липня 2023 року справа № 727/2070/22 надійшла до Верховного Суду.

21. На підставі розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями на підставі службової записки судді Пророка В. В.

22. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2025 року суддею-доповідачем для розгляду справи № 727/2070/22 визначено Пророка В. В., судді, які входять до складу колегії: Калараш А. А., Петров Є. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

23. З урахуванням змісту касаційної скарги  ОСОБА_2 оскаржує зазначені судові рішення на підставі пунктів 1 та 4 (пункт 5 частини першої статті 411) частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК України). 

24.  ОСОБА_2 вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2021 року у справі № 676/62/17, від 20 березня 2018 року у справі № 904/9641/16, від 21 березня 2018 року у справі № 904/9652/16, від 05 серпня 2021 року у справі № 138/1523/19, Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17, від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13, від 30 вересня 2014 року у справі № 43/440-6/231, від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089ц15, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс16, від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13.

25. Крім того, ОСОБА_2 вказує на те, що не отримувала жодних судових повісток, зокрема про виклик до суду, від апеляційного суду щодо розгляду цієї справи.

26. Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, які не стосуються предмета касаційного перегляду, а також ті, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

27. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

28. У касаційній скарзі заявниця зазначає, що вона не отримувала судові повістки з викликом на судові засідання до апеляційного суду.

29. Частиною третьою статті 368 ЦПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

30. Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

31. Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статтях 128, 130 ЦПК України

32. Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

33. Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

34. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України, у редакції, чинній на час відкриття апеляційного провадження).

35. Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо неповідомлення заявника про розгляд справи, Верховний Суд виходить із такого.

36. 17 серпня 2021 року Вища рада правосуддя рішенням № 1845/0/15-21 затвердила Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення про ЄСІТС).

37. У газеті «Голос України» від 04 вересня 2021 року № 168 (7668) Вища рада правосуддя опублікувала оголошення про початок функціонування трьох таких підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет»; «Електронний суд»; підсистема відеоконференцзв`язку.

38. Пункт 110 розділу V «Перехідні положення» Положення про ЄСІТС визначає, що підсистеми (модулі) ЄСІТС, зазначені в розділі ІІІ цього Положення, починають функціонувати через 30 днів із дня опублікування Вищою радою правосуддя в газеті «Голос України» та на вебпорталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля).

39. 05 жовтня 2021 року є датою початку функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС: «Електронний кабінет», «Електронний Суд», підсистема відеоконференцзв`язку.

40. Відповідно до пункту 3 розділу І Положення про ЄСІТС (тут і далі в редакції, чинній на час відкриття апеляційного провадження) Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (ЄСІТС) - це сукупність інформаційних та телекомунікаційних підсистем (модулів), які забезпечують автоматизацію визначених законодавством та цим Положенням процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, включаючи документообіг, автоматизований розподіл справ, обмін документами між судом та учасниками судового процесу, фіксування судового процесу та участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції, складання оперативної та аналітичної звітності, надання інформаційної допомоги суддям, а також автоматизацію процесів, які забезпечують фінансові, майнові, організаційні, кадрові, інформаційно-телекомунікаційні та інші потреби користувачів ЄСІТС.

41. Згідно із підпунктом 5.8. пункту 5 розділу І Положення про ЄСІТС офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

42. Відповідно до пункту 8 Положення про ЄСІТС підсистема «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС, Електронний кабінет) - підсистема ЄСІТС, захищений вебсервіс, що має офіційну адресу в інтернеті (https://cabinet.court.gov.ua), який забезпечує процедуру реєстрації користувачів в ЄСІТС, а також подальшу автентифікацію таких осіб з метою їх доступу до підсистем (модулів) ЄСІТС у межах наданих прав. Доступ користувачів до підсистем (модулів) ЄСІТС, окрім Електронного кабінету, також може забезпечуватися за допомогою сервісу обміну даними між відповідними підсистемами (модулями) ЄСІТС та іншими інформаційними системами.

43. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку (пункт 10 Положення про ЄСІТС).

44. Аналогічні приписи містяться у частині шостій статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час відкриття апеляційного провадження).

45. Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували «Електронний кабінет», суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до «Електронного кабінету» таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

46. Підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (пункт 24 Положення про ЄСІТС).

47. Абзацами другим та п`ятим пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції) передбачено, що до «Електронних кабінетів» користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

48. Особам, які не мають зареєстрованих «Електронних кабінетів», документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

49. Отже, процесуальним законодавством передбачено два способи надсилання судової повістки: шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через «Електронний кабінет», у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

50. Вимога про надіслання судової повістки через підсистеми ЄСІТС є обов`язковою для осіб, визначених у пункті 10 Положення про ЄСІТС, і тих осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

51. Подібний за змістом висновок щодо надсилання судової кореспонденції на електронну адресу зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23).

52. У справі, що переглядається, згідно інформацією з ЄСІТС, адвокат Івасюк І. Г. має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС з 16 лютого 2022 року.

53. Ухвалою від 13 лютого 2023 року Чернівецький апеляційний суд справу № 727/2070/22 призначив до розгляду на 07 березня 2023 року.

54. Згідно з карткою руху документа у системі «Електронний суд», назва документа - «Повідомлення про виклик до суду», суд - «Чернівецький апеляційний суд», номер справи - «727/2070/22», номер провадження - «22-ц/822/179/23», дата документа - «13 лютого 2023 року», документ доставлено до електронного суду 13 лютого 2023 року об 17:18, що, з урахуванням змісту пункту 37 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, свідчить про доставку до електронних кабінетів користувачів системи «Електронний суд», зокрема адвоката Івасюка І. Г.

55. Таким чином, судова повістка, з урахуванням положень абзацу 6 частини восьмої статті 128 ЦПК України, вважається врученою адвокату Івасюку І. Г. 13 лютого 2023 року.

56. Крім того, матеріали справи містять клопотання представника Івасюка І. Г. - адвоката ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, яке призначено на 07 березня 2023 року, що також свідчить про обізнаність дати розгляду справи та вказує на відсутність підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено порядок повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

57. Відповідно до частини п`ятої статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

58. А відтак, посилання ОСОБА_2 вкасаційній скарзі на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, є безпідставним.

Щодо суті спору

59. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

60. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

61. Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 стверджував, що не підписував довіреність, видану ним на ім`я ОСОБА_3 , на підставі якої було відчужено належне йому на праві власності нерухоме майна.

62. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

63. Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

64. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

65. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

66. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

67. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

68. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

69. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

70. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

71. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

72. Отже підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

73. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

74. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

75. Отже, наслідком непідписання письмового правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, його стороною, за відсутності доказів фактичного вчинення такого правочину (вираження сторонами волевиявлення на його укладення, узгодження істотних умов або його виконання сторонами), є його неукладеність.

76. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), які Велика Палата Верховного Суду підтримала у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

77. У постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку з цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним на підставі вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.

78. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

79. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

80. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, визнали доведеним, що позивач не видавав та не підписував оспорювану довіреність від 03 березня 2021 року, яка посвідчена Серенком В. Є. , провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим № 570\4\4-397. 

81. Зазначене підтверджується відповіддю на запит № б/н від 18 жовтня 2021 року Генерального консульства України в Неаполі, з якого вбачається, що довіреність від 03 березня 2021 року за реєстровим № 570\4\4-397 від імені ОСОБА_1 не посвідчувалась. 

82. Крім того, у відповідь на запит суду першої інстанції від Державної прикордонної служби України вказано, що за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», яка функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25 червня 2007 року № 472, зареєстрованим у Мін?юсті України 05 липня 2007 року за № 765/14032, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим у період з 01 жовтня 2019 року до 30 травня 2021 року громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено.

83. А відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення довіреності від 03 березня 2021 року, посвідченої Сєрєнком В. Є., провідним спеціалістом з консульських питань Генерального консульства України в Неаполі за реєстровим №570\4\4-397, підтверджується наявними у справі доказами, за якими позивач не міг вчинити спірну довіреність у Неаполі, оскільки на момент її вчинення перебував на території України, то ні довіреність, ні договори купівлі-продажу ОСОБА_1 не укладались.

84. Вказані обставини свідчать про незаконність договорів купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений Душинською Н. В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 13 травня 2021 року за реєстровим № 981; житлового будинку, що посвідчений Душинською Н. В., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 13 травня 2021 року за реєстровим № 980, що, в свою чергу, не вимагає визнання таких договорів недійсними.

85. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

86. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

87. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

88. Якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його з чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України.

89. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову (про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті 387, 388 ЦК України)) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами).

90. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23).

91. Встановивши незаконність вибуття з володіння ОСОБА_1 житлового будинку літ. А, загальною площею 30,70 кв. м, житловою площею 17,30 кв. м, сараю літ. Б, огорожі № 1-2, що знаходиться в АДРЕСА_1 за номером АДРЕСА_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером 7310136300:12:001:0053 площею 0,144 га в АДРЕСА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для їх витребування на користь позивача від відповідача.

92.  Враховуючи встановлені у справі обставини, а саме відчуження спірного майна без волевиявлення власника - ОСОБА_1 , витребування такого майна на користь законного власника від відповідача переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві для захисту права власності.

93. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій надали належну оцінку добросовісності дій учасників спірних правовідносин, баланс прав й інтересів сторін спору.

94.  Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

95. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та Верховного Суду України, на які заявник послався в обґрунтування доводів касаційної скарги.

(2) Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

96. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя статті 401 ЦПК України).

97. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

98. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 грудня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. А. Калараш

Є. В. Петров