ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/429/25  Номер провадження 22-ц/814/972/26	Головуючий у 1-й інстанції Крєпкий С. І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначено) за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни про забезпечення позову Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину щодо майна боржника.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на: земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0312, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811413553251, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0313, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811219453251, що належить на праві власності ОСОБА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0314, площею 2,5726 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811396753251, що належить на праві власності ОСОБА_1 . Звернуто ухвалу до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що приватний виконавець не є учасником спірних правовідносин і у цьому судовому провадженні спір безпосередньо не стосується його прав та обов`язків, а тому він не вправі самостійно звертатись до суду в інтересах однієї зі сторін.
Ризики, наведені у заві про забезпечення позову, мають лише формальний характер, оскільки в позовній заяві про визнання недійсним правочину щодо майна боржника, сам приватний виконавець вказує, що мається тільки залишок заборгованості, тобто боржником фактично виконується рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_2 з позовом, в якому просила визнати недійсними договори дарування:
- від 04.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №392, на підставі якого ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5325183800:00:001:0312, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811413553251;
- від 04.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №393, на підставі якого ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5325183800:00:001:0313, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811219453251;
- від 06.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №394, на підставі якого ОСОБА_1 набуто право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5325183800:00:001:0314, площею 2,5726 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811396753251. ( а.с.1-5)
В обгрунтування позову вказувала, що у неї на виконанні в межах виконавчого провадження №75298739, відкритого 13 червня 2024 року, перебуває виконавчий лист №539/1105/22, виданий 08.05.2024 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області від 26.03.2024 на примусове виконання рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 половини вартості автомобіля ППМ «МАХ 01 TS» в розмірі 9 421 грн, грошової компенсації половини дійсної ринкової вартості транспортних засобів «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», «VOLKSWAGEN PASSAT» в розмірі 260 712 грн, а всього 270 133 грн.
Залишок заборгованості по виконавчому провадженню №75298739 з урахуванням основної винагороди приватного виконавця на день звернення до суду, складає 115 623,99 грн. 
Після відкриття виконавчого провадження на виконання вимог чинного законодавства було проведено перевірку майнового стану боржника, в тому числі щодо наявності зареєстрованого за боржником нерухомого майна та історій операцій з майном.
В ході перевірки встановлено, що боржнику на праві особистої приватної власності належали:
-земельна ділянка кадастровий номер 5325183800:00:001:0312, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811413553251;
-земельна ділянка кадастровий номер 5325183800:00:001:0313, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811219453251;
-земельна ділянка кадастровий номер 5325183800:00:001:0314, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811396753251.
Після ухвалення зазначеного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.03.2024 у справі №539/1105/22, яке набрало законної сили 07.05.2025, ОСОБА_3 04.05.2025 та 06.05.2024 відчужив вказані земельні ділянки на користь неповнолітнього онука ОСОБА_1 на підставі договорів дарування.
В результаті виконавчих дій було розшукано активи, які належать ОСОБА_3 та за рахунок яких можливо було б здійснити виконання виконавчого документа про стягнення грошових коштів, а саме: 
-1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 
-1/2 частка земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5310700000:02:094:0007, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0701 га; 
-транспортний засіб ППМ «МАХ 01 TS», причіп легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Після набрання законної сили рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.03.2024, боржник ОСОБА_3 у встановлений законодавством спосіб не здійснив реєстрацію права власності за собою на 1/2 частки відповідних об`єктів нерухомого майна, причіп перебуває в розшуку, звернути стягнення на зазначене майно не вбачається можливим. 
Також відповідач ОСОБА_3 отримує пенсію, проте в силу законодавчих обмежень, заборонено звертати стягнення на пенсійні виплати.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2024 у справі №539/1105/22 відмовлено у задоволенні подання Приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
Відмова пов`язана з тим, що боржник 19.09.2024 сплатив 170 000 грн боргу за виконавчим провадженням №75299916, створивши умови, що на час вирішення подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (8 000 грн х 20 = 160 000 грн). 
Таким чином, боржник у повному обсязі не погасив свою заборгованість перед стягувачем та при цьому унеможливив звернення стягнення на єдине наявне у нього майно.
Враховуючи дату вчинення правочинів (04.05.2024 та 06.05.2024), суб`єктів оспорюваних договорів, приватний виконавець вважає, що боржник діяв недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорювані договори дарування, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на приховування майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_2 , шляхом відчуження його на користь пов`язаної особи після того, як Лубенський міськрайонний суд Полтавської області виніс рішення про стягнення коштів з ОСОБА_3 .
Оскільки цивільно-правовий інструментарій використовувався учасниками цивільних відносин для недопущення звернення стягнення на майно боржника, оспорювані договори дарування є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору, у зв`язку з цим просить визнати їх недійсними.
Разом з позовною заявою Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. подано заяву про забезпечення позову, у якій прохала накласти арешт на:
- земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0312, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811413553251, що належить на праві власності ОСОБА_1 ;
- земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0313, площею 2,5727 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811219453251, що належить на праві власності ОСОБА_1 ;
- земельну ділянку кадастровий номер 5325183800:00:001:0314, площею 2,5726 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 811396753251, що належить на праві власності ОСОБА_1 .( а.с.7-9)
В обгрунтування заяви вказувала, що метою забезпечення позову у даному випадку є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів стягувача, оскільки через недобросовісні дії відповідачів порушуються права стягувача, а забезпечення реального виконання рішення суду про відновлення становища, що існувало до укладення оспорюваних договорів дарування, у разі задоволення позову, є можливим лише шляхом накладення арешту на майно, правомірність відчуження якого оспорюється у справі.
У разі невжиття заходів забезпечення позову та допущення повторного відчуження майна до розгляду справи по суті, поновлення порушеного права стягувача у такому випадку буде неможливим без нових звернень до суду. 
Фактично вжиття заходу забезпечення позову спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.
Земельні ділянки, що є предметом договорів, недійсність яких є предметом позовних вимог, можуть бути відчужені третім особам, в результаті чого буде знівельоване значення судового рішення у випадку задоволення позову та зумовить необхідність подальшого звернення до суду з метою повернення такого майна.
Без вжиття заходів забезпечення позову у справі існує суттєвий ризик того, що ефективний захист або поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів позивача, для захисту яких подано відповідний позов, може бути суттєво ускладненим зважаючи на можливість подальшого відчуження майна його фактичним власником на користь третіх осіб до завершення розгляду спору у цій справі, що призведе до подання інших нових позовів про визнання недійсними інших правочинів.

Задовольняючи заяву Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Т.В., суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Відповідач ОСОБА_3 , відчуживши спірне нерухоме майно, на яке могло бути звернуте стягнення в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_2 , на користь свого внука, діяв з метою приховання цього майна від звернення стягнення, що свідчить про те, що правова мета таких договорів дарування була іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому такі правочини були очевидно фіктивними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його тощо.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами(частина третя статті 150 ЦПК України).
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо можливості вжиття таких заходів забезпечення позову як арешт чи заборона вчиняти певні дії у спорах немайнового характера, апеляційний суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року (справа N 754/5683/22), згідно яких:
«37. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18).
38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах N 914/1570/20, N 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.
39. До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон N 2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
40. Після набрання чинності Законом N 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: "Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом".
41. Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
42. Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.
43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
44. У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.
46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.»
Позивач у межах розгляду цієї справи заявив вимогу про визнання недійсними договорів дарування, оскільки відповідач ОСОБА_3 , відчуживши спірне нерухоме майно, на яке могло бути звернуте стягнення в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_2 , на користь свого внука, діяв з метою приховання цього майна від звернення стягнення, що свідчить про те, що правова мета таких договорів дарування була іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі).
Як вбачається з ЄДРСР, рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 30 грудня 2025 року, позов Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину щодо майна боржника задоволено в повному обсязі. 
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2,5727 га, кадастровий номер 5325183800:00:001:0312, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 04 травня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №392, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 811413553251. 
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2,5727 га, кадастровий номер 5325183800:00:001:0313, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 04 травня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №393, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 811219453251.
Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 2,5726 га, кадастровий номер 5325183800:00:001:0314, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 06 травня 2024 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Гусинською Л.В. за реєстровим №394, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 811396753251.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Гуріної Тетяни Вікторівни по 2119,60 гривень судового збору з кожного.
На час розгляду справи судом апеляційної інстанції зазначене рішення не оскаржено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду про забезпечення позову є законною і обгрунтованою.
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов