Дата документу 16.01.2026
Справа № 334/10311/25
Провадження № 2-а/334/18/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісов М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
встановив:
представник позивача адвокат Хмарський Р.Б. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 № R188023 від 10.11.2025, ухвалену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, провадження по справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Позов обґрунтовує тим, що 10.11.2025 постановою № R188023 начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 , на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 7 000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Підставою для ухвалення постанови зазначено наступне: «УСТАНОВИВ: За результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_3 не прибув(ла) за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив(ла) порушення законодавства про оборону, мобілізацій підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин (громадянка) ОСОБА_4 скоїв(ла) адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП». Про наявність цієї постанови позивач дізнався лише 01.12.2025, коли у застосунку «Резерв+» на своєму мобільному телефоні отримав інформацію про її ухвалення. 09.12.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу, на його прохання, вручено роздруковану копію постанови. За таких підстав, позивач вважає, що з його боку наявні поважні причини пропуску та підстави для поновлення процесуального строку для подання цього адміністративного позову про скасування постанови. Ухваленню постанови передували події: 08.11.2025 близько 16 години автомобіль ВАЗ 2104, державний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, було зупинено працівниками патрульної поліції на блок-посту при виїзді з Греблі ДніпроГЕСу на Правий берег, після чого останньому було повідомлено, що він підлягає примусовому доставленню до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де ОСОБА_1 стоїть на обліку військовозобов`язаних осіб за порушення правил військового обліку. Під час спілкування з працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 перевірив свій статус у мобільному застосунку «Резерв+» і побачивши там відповідний статус «Вас розшукує ТЦК за порушення правил військового обліку», відправив заявку щодо зняття з розшуку. Зі слів позивача, через вроджені захворювання очей (гіперметропічний атигматизм, факосклероз обох очей), він не зміг дочитатись що в цій електронній заявці, він надав згоду на розгляд відповідної справи про адміністративне правопорушення без його присутності та визнання власної винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення. Після цього позивача було доставлено до так званого ХАБу ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого поруч з КНП «ЗОКЛ» ЗОР, де відносно нього командиром першого відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_5 було складено протокол № 2329 від 08 листопада 2025 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У цьому протоколі в графі «Суть адміністративного правопорушення» було зазначено «05.08.2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , про причини неявки не повідомив», і зазначено, що «…розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 9 год. 00 хв. 21.11.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 кабінет № 25». В графі «Пояснення і зауваження до протоколу» позивачем було зроблено запис «Прошу закрити цю справу за давністю притягнення до відповідальності». Також ОСОБА_1 було вручено другий примірник Протоколу, повістку з викликом до відповідача на 21 листопада 2025 року на 9:00 годину та письмове направлення для проходження військово-лікарської комісії в КНП «ЗОКЛ» ЗОР. 21 листопада 2025 року о 9:00 годині позивач разом ним, як захисником, прибув до відповідача, але черговий на вході у ТЦК, дізнавшись причину візиту, відповів, що перед відвіданням каб. 25 треба побувати і показати протокол про адміністративне правопорушення юристам відповідача. Розшукавши місцезнаходження юристів відповідача, вони зачекали на появу юриста ОСОБА_6 , якому позивач показав вищевказаний протокол і юрист, після ознайомлення з ним, сказав, що від наступного понеділка (тобто, від 24 листопада 2025 року) за цим протоколом буде ухвалено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП. Після цього позивач повернувся до будівлі відповідача, де оперативний черговий вказав, що в каб. 25 у позивача працівники цього ТЦК та СП забрали повістку з викликом на 21 листопада 2025 року і повідомили, що це питання закрите, та підписали позивачу перепустку на вихід з приміщення ТЦК. Також, позивач на протязі другої та третьої декади листопада 2025 року регулярно, через кожні 3-4 дні оновлював свій застосунок «Резерв+», але статус поданої ним 08 листопада 2025 року заявки щодо зняття з розшуку залишався незмінним «Заява перебуває в обробці, очкуйте на результат протягом 3-х діб». Лише 01 грудня 2025 року у позивача в «Резерві+» в розділі «Меню» у графі «Штрафи» з`явилась інформація: «Постанова №R188023 від 10.11.2025 р. ст. 210-1 КУпАП частина третя. Постанову виніс: ОСОБА_2 . До сплати: 17 000 гривень. Сплатити до: 20.12.2025. Після вказаної дати вашу справу передадуть до виконавчої служби». Однак, при спробі завантажити текст цієї постанови виявилось, що її текст не відкривається з-за невідомого для наявних комп`ютерних програм формату файлу. З притягненням позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 2101 КУпАП, він не згодний у зв`язку з наступним: у Постанові не зазначено місце, час вчинення і суть вчиненого адміністративного правопорушення. Тобто, у змісті Постанови не має фактичних даних про те, коли саме, куди саме і до якого саме ТЦК та СП не з`явився позивач за викликом, і чим підтверджується отримання позивачем такого виклику (наприклад, повістки). Більше того, у сторони позивача є підстави вважати, що за одне і те саме правопорушення, що зазначено у Протоколі від 08 листопада 2025 року (05 серпня 2025 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , про причини неявки не повідомив) відповідачем відносно нього ухвалено дві протилежних за наслідками постанови у справі про одне й те саме адміністративне правопорушення. Це, зокрема, підтверджується усною інформацією від юриста відповідача ОСОБА_6 , який під час другого візиту позивача разом з ним, як захисником, 09 грудня 2025 року перевірив журнал обліку протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, і повідомив, що за результатами розгляду Протоколу № 2329 від 08 листопада 2025 року про адміністративне правопорушення відносно позивача ухвалено постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення. Копію відповідної постанови юрист Шаповалов А.В. пообіцяв направити електронною поштою у відповідь на поданий в інтересах позивача відповідний адвокатський запит № 52/01 від 09 грудня 2025 року. Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Зі змісту оскаржуваної Постанови не вбачається наявність безспірних підстав для встановлення в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а його вина у скоєнні адміністративного правопорушення за яке його притягнули до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, є не доведеною, оскільки Постанова не містить посилання на прямі докази наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Окрім цього, Постанова відповідачем не була вручена позивачу в день її винесення, а також не забезпечено можливості ознайомитись з її змістом у застосунку «Резерв+», де дані про ухвалення цієї Постанови з`явились 01 грудня 2025 року, що є істотним порушенням прав позивача, зокрема на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач. У виданій позивачу 09 грудня 2025 року копії Постанови ним зроблена відмітка про особисте отримання Постанови під розпис саме «09 грудня 2025 року». У даному випадку у цій справі відсутні як посилання так і докази події та складу правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а тому є підстави для скасування цієї Постанови з одночасним закриттям справи про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідач відзив на позов не подав.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.12.2025 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі. Клопотання представника позивача адвокат Хмарського Романа Борисовича про поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду задоволено. Поновлено позивачу ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з цим позовом. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_7 справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, в якій ухвалено постанову № R188023 від 10.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Витребувані докази суду не надані.
Позивач та його представник адвокат Хмарський Р.Б. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримав.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. З заявою про розгляд справи без його участі не звертався.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Статтею 7 КУпАП закріплений принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Частинами 1 – 4 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом; додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Положеннями статті 210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, частиною третьою цієї статті визначена кваліфікуюча ознака, зокрема вчинення такого порушення в особливий період.
Так відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», в Україні введено воєнний стан.
Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі – підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до визначень, зазначених у статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація – це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту – на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. (частини друга та п`ята статті 4 Закону № 3543-XII).
Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України – за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту. Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Як встановлено частинами першою – третьою статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абзацу 3 частини десятої статті 1 Закону 1 № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (частина восьма статті 2 Закону № 2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 42 Закону № 2232-XII керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно з пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі – Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, Служби зовнішньої розвідки); проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів тощо.
Як встановлено підпунктом 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком № 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 3 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Входячи із вищенаведених положень законодавства об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, є порушення військовозобов`язаним, призовниками та резервістами правил військового обліку, ухилення від мобілізаційних заходів, непроходження медичного огляду та військової підготовки, їх неявка на виклик до, зокрема відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки без поважних причин, порушення встановлених заборон щодо зміни місця проживання тощо.
10.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесенаПостанова № R188023 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якою за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (стаття 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, постановлено накласти на  ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 гривень. 
Представником до позовної заяви доданий Протокол № 2329 про адміністративне правопорушення від 08.11.2025, складений командиром першого відділення взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_7 , відповідно до якого 05.08.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про причини неявки не повідомив, чим порушив вимоги частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та абзац 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Позивач ОСОБА_1 був присутній під час складання даного Протоколу, що підтверджується його підписами у ньому. Позивач був обізнаний з тим, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09.00 годині 21.11.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується його підписом у відповідній графі Протоколу та повісткою № 109. Також у Протоколі зазначено, що позивач просив закрити цю справу за давністю притягнення до відповідальності.
Суд визнає неналежним доказом Протокол № 2329 про адміністративне правопорушення від 08.11.2025, оскільки він стосується іншої справи про адміністративне правопорушення, в якій 21.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесена Постанова № 2329 про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП суд приходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за частиною першою статті 121-3 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: вона обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Сама ж по собі наявність такої постанови не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.12.2025 витребувано у відповідача справу про адміністративне правопорушення, в якій ухвалено оскаржувану постанову. Проте витребувані докази суду не подані.
Згідно з частиною дев`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Справа про адміністративне правопорушення має вирішальне значення для встановлення обставин правопорушення та аналізу правомірності накладення стягнення на правопорушника.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді виконання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, зокрема, оскаржуваної постанови, документ не містить жодних посилань на будь-які інші фактичні дані, на підставі яких начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_2 дійшов висновку про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Суду не подано належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Також відповідачем не надано доказів правомірності підстав притягнення до адміністративної відповідальності позивача.
Суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену статтею 62 Конституції України, виходить з того, що допустимих та достатніх доказів наявності складу адміністративного правопорушення у діях позивача суду не подано. Сама ж постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази, на підставі яких встановлена винуватість позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а отже підтвердження зазначених фактів матеріали справи не містять.
Враховуючи вище вказане, суд встановив, що у діях позивача ОСОБА_8 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що є підставою для задоволення позову.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи вищевказане та задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи позивача.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави судового збору в сумі 605,60 гривень.
Керуючись статтями 6 - 9, 139, 244 - 246, 250, 286 КАС України, суд
ухвалив:
позов задовольнити повністю.
Скасувати Постанову № R188023 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , винесену 10 листопада 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, які складаються із судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя М.В. Фетісов