УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/415/25 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 69 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 289/415/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
за апеляційною скаргою представникаОСОБА_2  – адвоката Їгіт Ольги Ігорівни на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у місті Радомишль,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де просила:
- розірвати шлюб, який зареєстрований 27 вересня 2007 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві між нею та ОСОБА_2 , актовий запис № 3156;
- залишити неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для подальшого проживання та виховання разом з нею;
- після розірвання шлюбу залишити їй прізвище – « ОСОБА_5 »;
- розгляд справи провести за її відсутності за наявними у справі матеріалами.
Позов мотивувався тим, що 27 вересня 2007 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_5 ». Від даного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають та знаходяться разом з нею.
Зазначала, що сімейне життя між подружжям поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, адже тривалий час (більше року) вони не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, у кожного з них окремі бюджети і проживають вони за різними адресами.
Вказувала, що їх шлюб не відповідає вимогам статті 21 СК України, як сімейному союзу двох людей і фактичні взаємини, що в даний час склалися між ними, не є взаєминами чоловіка та дружини. Сім`я фактично носить тільки формальний характер, що створює їм обом проблеми і заважає приймати життєво важливі рішення, а тому їхнє подальше спільне життя та збереження шлюбу стало не можливе.
Крім того, щось змінювати у своєму житті чоловік не бажає, а вона не бачить свого майбутнього разом з ним, тому вирішила розірвати шлюб, так як на сьогодні подальше збереження шлюбу порушує передбачене статтею 56 СК України, право дружини та чоловіка на особисту свободу.
Вона дуже любить своїх дітей, постійно слідкує за станом їх здоров`я, розвитком виховує та піклується про них. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для неї найбільш прийнятним, а тому хоче щоб діти залишилися проживати разом з нею.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю і стягнуто на її користь із відповідача 1211,20 грн судового збору.
Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_2 – адвокат Їгіт О.І. подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
Зокрема зазначає, що у зв`язку із військовим вторгненням та активними бойовими діями відповідач був змушений вивезти сім`ю на тимчасове проживання у Фінляндію. Він із 07 серпня 2022 року проживає поза межами України, перебуває у трудових відносинах із фінською компанією. Малолітній син ОСОБА_6 проживає разом із ним.
Позивачка умисно ввела суд в оману, не зазначивши відому їй адресу перебування відповідача поза межами України разом із неповнолітнім сином. А суд першої інстанції не виконав обов`язок повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання, що призвело до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства та права відповідача. Суд не дотримався вимог закон, щодо підсудності справи, враховуючи, що відповідач проживає за кордоном.
ОСОБА_2 був позбавлений можливості надавати обґрунтовані докази проживання малолітнього сина ОСОБА_7 разом із ним та був позбавлений права довести факт добросовісного виконання ним, як батьком своїх батьківських обов`язків, забезпечення сину необхідних умов для проживання та розвитку, фінансового утримання, піклування про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, як під час їх спільного проживання на території України так і на час перебування дітей за кордоном.
Вважає, що оскільки син відповідача постійно проживає з ним, то і на далі він повинен проживати з ним, так як батько повною мірою та відповідально здійснює свої батьківські обов`язки.
Також вказує, що сторони проживали у шлюбі понад 18 років, разом виховували двох дітей, долали всі непорозуміння, кожен з подружжя робив внесок у спільний побут, матеріальне забезпечення сім`ї та виховання дітей. 
Всі ці роки відповідач повноцінно брав участь у фінансовому забезпеченні сім`ї забезпечуючи дітям щорічний відпочинок, навчання, тощо. 
Нажаль військове вторгнення та активні бойові дії на території України повністю змінили план життів. Відповідач ніколи з дружиною не обговорював питання розірвання шлюбу, так як у нього й думки не виникало про це і про те, що його діти будуть проживати окремо від нього. Він хоче, щоб діти росли в повноцінній родині та мали, як рідну матір так і рідного батька.
Вважає, що оскільки відповідач був неналежно повідомлений про розгляд справи, то не міг скористатися правом на надання часу сторонам для примирення.
Представник наголошує, що позивачка не довела обставин, за наявності яких визначення місця проживання дітей із нею матиме більш позитивний вплив на останніх. 
Також матір`ю не надано суду доказів щодо створення належних умов проживання їх спільним дітям за місцем тимчасового перебування в іноземній державі, як і не надала належних та допустимих доказів свого стійкого матеріального становища.
Вказує, що суд визначаючи місце проживання дитини з одним із батьків, був зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, враховуючи особливість цієї категорії спорів та чутливість дитини, але цього не зробив.
Також місцевий суд не встановив, що донька сторін на час подання позову та розгляду справи в суді досягла вже14 років. Отже, за законом вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось з батьків, які обоє володіють житлом.
Крім того, позивачка як мати самоусунулася від здійснення батьківських обов`язків. Вже понад три роки вона не проживає разом із сім`єю і тільки зараз проявила інтерес до спілкування із сином, аби показати, що вона хороша мати та завоювати його прихильність перед судовим процесом.
Представник ще наголошує на тому, що вирішується питання інтересів дітей, то до участі у справі суд мав залучити орган опіки та піклування.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
25 листопада 2025 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_8 , в якому просила проводити судове засідання за її відсутності, доводи апеляційної скарги не визнає, а рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги – відмовити в повному обсязі. 
Крім того, просила приєднати до матеріалів копію заяви з додатками, в якій висловлено бажання їх спільної доньки щодо того, з ким вона хоче залишитися після розірвання шлюбу сторін.
Від представник відповідача – адвоката Їгіт О.І. надійшло клопотання про підтримання апеляційної скарги і розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.
Враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 та частини 2 статті 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що добровільність шлюбу – одна з основних засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 
Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 
Судом встановлено, що сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, мотивуючи таким.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22 січня 2016 (повторно) - 27 вересня 2007 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис № 3156. Після реєстрації шлюбу позивачці надано прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.6).
Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29 травня 2019 року, виданого повторно Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №7 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18 липня 2019 року, виданого повторно Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №564 (а.с. 7-8).
Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5).
Відповідно до копії повідомлення на запит суду Потіївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 31.03.2025 вих. № 284, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17).
02 квітня 2025 року Радомишльським районним судом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи ( а.с. 18)
Розглядаючи справу без участі відповідача, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законом спосіб, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про розірвання шлюбу з відповідними доказами до нього не подавав, заяв та клопотань не надіслав.
Колегія суддів зауважує, що нормами цивільного процесуального законодавства закріплено не лише права та обов`язки учасників цивільного процесу, а й суду також. Так, одним з обов`язків суду є здійснення належним чином судових викликів та повідомлень осіб, які беруть участь у розгляді справи.
Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.
Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята вказаної статті).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста вказаної статті).
Згідно пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Колегією суду встановлено, що у матеріалах справи (а.с.19) наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 , яке датована 09 квітня 2025 року. У ньому також вказано про вручення направленої судом кореспонденції 08 квітня 2025 року, підпис одержувача: «Скороход (теща)». Зазначені відомості не можуть підтверджувати факт отримання відповідачем судової повістки для участі у даній справі. 
Слід наголосити, що нормами ЦПК України передбачено алгоритм обов`язкових дій суду під час вирішення питання про відкриття провадження. Так, зокрема, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування)такої фізичної особи (частина шоста статті 187 ЦПК України).
За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи, що місцевий суд не повідомив відповідача у встановленому законодавством порядку про час, дату та місце розгляду позовної заяви, розглянув справу без участі сторін та ухвалив рішення про задоволення позову, що вплинуло на права та інтереси відповідача, таке рішення ухвалено із порушенням процесуального закону і підлягає скасуванню апеляційним судом із ухваленням нового рішення.
       Такого правового висновку дійшла Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18.
А відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення. 
У частині доводів апеляційної скарги щодо розірвання шлюбу між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Приписи статті 51 Конституції України передбачають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України визначено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 111 СК України також передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Згідно з вимогами статті 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частиною 7 статті 240 ЦПК України встановлено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що їхнє з чоловіком спільне життя не склалось, на даний час вони разом не проживають, примирення із відповідачем вона не бажає, а подальше збереження сім`ї вважає неможливим, і таким, яке суперечить її інтересам.
Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Що стосується доводів апеляційної скарги представника відповідача, що при ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд безпідставно визначив місце проживання дітей з матір`ю, колегія суддів зазначає наступне.
Позивачкою була заявлена вимога про залишення проживання неповнолітніх дітей сторін із матір`ю, а не вимога про визначення їх місця проживання.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька приймати участь у вихованні та розвитку дитини.
Згідно з частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Не можна вважати помилкою вирішення питання про залишення на проживання дітей разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. 
Відповідно до статті 19 СК України під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Колегія суддів наголошує, що місцевим судом під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дітей сторін.
А отже і доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення до участі у справі органу опіки та піклування є неприйнятними.
Також не заслуговують на увагу доводи, зазначені представником відповідача у скарзі, з приводу визначення підсудності.
На момент ухвалення рішення необхідності вирішення питання підсудності за правилами статті 29 ЦПК України не було, враховуючи що докази перебування учасників справи, які є громадянами України, за її межами, у матеріалах справи були відсутні. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
За правилами частини першої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Приймаючи до уваги, що скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не призвело до ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , то підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_2 – адвоката Їгіт  Ольги Ігорівни задовольнити частково.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 червня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Шлюб, зареєстрований 27 вересня 2007 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3156, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачки « ОСОБА_5 ».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 04 грудня 2025 року.