ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/6531/25 пров. № А/857/44082/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Обрізко І.М., 
суддів Іщук Л.П., Пліша М.А., 
за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року, прийняте суддею Ксензюком А.Я. у м. Луцьку, повний текст складено 22 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 (надалі також – позивач) звернувся з позовом до Управління Держпраці у Волинській області (надалі також – відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови від 13.11.2019 за № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 625 950,00 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 позов задоволено. 
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у направленні №283 від 09.09.2019 підставою проведення інспекційного відвідування зазначено звернення громадянина та в наказі №282-і від 09.09.2019 зазначено рішення керівника. Однак, доказів наявності такого звернення громадянина, як і самого звернення суду не надано, як, аналогічно, у матеріалах справи відсутнє і рішення керівника.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для призначення проведення інспекційного відвідування позивача та порушення порядку його призначення.
Суд зазначив, що із фотографій, долучених представником відповідача до матеріалів справи, неможливо встановити ані осіб, ані факт виконання ними трудових функцій саме в межах кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Також суд зауважив, що поштова адреса на яку відправлялися відповідачем листи позивачу не відповідає адресі вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також адреса, на яку було здійснено направлення листа не співпадає з адресою зазначеною позивачем у позовній заяві.
Вказане вище, на думку суду, свідчить про неналежне повідомлення позивача з приводу накладення на нього штрафу.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління Держпраці у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що Конвенція Міжнародної організації праці № 81, 1947 «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суд від 21 жовтня 2019 у справі № 200/11885/18-а
Судом першої інстанції при ухвалені рішення не враховано позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 31 липня 2020 у справі № 440/1933/19, від 22 вересня 2022 у справі № 520/14671/2020, в яких суд дійшов висновку, що положення підпункту 3 пункту 5 Порядку № 823 не встановлюють вичерпного переліку джерел інформації, натомість, передбачають, що інформація може надходити і з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством. Також, законодавець не пов`язує підставу проведення інспекційного відвідування з обов`язковістю наявної інформації у таких джерелах стосовно конкретної особи, оскільки такі висновки віднесено до компетенції керівника органу контролю за результатами здійсненого ним аналізу наявної інформації. 
Згідно наданих пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та пояснень ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ніяких трудових договорів з ними не заключалося. 
Таким чином вісім неповнолітніх осіб допускалися до роботи без укладення трудових договорів чим порушено частина третя статті 24 К3пП
Таким чином, Управлінням у межах здійснення державного контролю було зібрано належні та допустимі докази, які в сукупності дають підстави для висновку про наявність факту використання незадекларованої праці з боку ФОП ОСОБА_1 .
Також звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника
Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити в позові.
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що інспекційне відвідування проводилося поза межами об`єкта (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 ), оскільки працівників там не було, а опитування осіб відбувалося в іншому місці. Це суперечить пункту 10 Порядку № 823, який вимагає доступу до приміщень, де використовується наймана праця.
Апелянт стверджує, що пояснення десяти осіб (включаючи батьків неповнолітніх працівників) підтверджують систематичне виконання трудових функцій (місце роботи, графік, оплата, контроль з боку позивача). Однак, ці пояснення були отримані у формі заздалегідь підготовлених анкет, що не передбачено жодним нормативним актом як джерело доказів.
Зазначає, що фотографії, подані відповідачем не долучені до акту інспекційного відвідування з відміткою про номер і дату акта (порушення пункту 19 Порядку № 823). Фотографії могли бути зроблені під час майстер-класів чи інших заходів, де відвідувачі використовували фартухи, що не свідчить про трудові відносини.
Відсутність первинних документів (трудові договори, накази про прийняття на роботу, табелі обліку робочого часу, відомості про виплату зарплати) є вирішальним для відсутності трудових відносин (статті 21, 24 КЗпП).
Апелянт стверджує, що надсилання постанови рекомендованим листом за адресою реєстрації (з помилкою в номері квартири – «2,7» замість «буд. АДРЕСА_2 ») є достатнім для визнання повідомлення належним. Однак, суд першої інстанції правильно зазначив, що адреса в поштових квитанціях некоректна («вул. Дмитра Іващенка 2,7»), що унеможливило доставку листа (відсутні докази вручення чи відмітки про відмову).
Посилання апелянта на постанови Верховного Суду є некоректними: в наведених справах були докази вручення або ухилення від отримання, тоді як тут таких доказів немає (постанова ВС від 12.04.2023 № 160/1234/22: орган зобов`язаний довести факт вручення).
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 06.12.2019 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9 зворот).
09.09.2019 Управлінням Держпраці у Волинській області видано наказ №282-і про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: місто Рожище, вулиця Незалежності з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин та праці неповнолітніх. Підставою винесення вищезазначеного наказу є рішення керівника (відповідно до пп.3 п.5 Порядку №823) (а.с.61).
09.09.2019 на підставі наказу №282-і від 09.09.2019 видано направлення №283, яким головного державного інспектора Губарика О.В. та Мосійчук Т.Ю. направлено на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: місто Рожище, вулиця Незалежності, тривалістю два робочих дні в межах періоду з 09.09.2019 по 20.09.2019. Підставою проведення інспекційного відвідування зазначено звернення громадянина (у відповідності до п.5 Порядку №823) (а.с.60).
За результатами проведення інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Волинській області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 16.09.2019 за №ВЛ790/1647/АВ у якому зазначено про порушення позивачем ч.3 статті 24 КЗпП України у зв`язку з допуском до роботи восьми неповнолітніх осіб без укладення трудових договорів (а.с.12-15).
13.11.2019 відповідачем винесено постанову про накладення на позивача штрафу №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС відповідно до якої за порушення законодавства про працю накладено штраф у розмірі 625 950,00 грн. (а.с.18-19).
28.05.2025 Відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції було складено та направлено позивачу лист №84033 стосовно надання інформації про перебування на виконанні у відділі виконавчого провадження №60943512 з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 13.11.2019 №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС, що видана Управлінням Держпраці у Волинській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмір 625 960 грн. (а.с.17).
У зв`язку з отримання вищезгаданого листа ОСОБА_1 25.05.2025 було надіслано запит до відповідача з проханням надання документів про притягнення його до адміністративної відповідальності в 2018-2019 роках щодо неоформлених трудових відносин, у відповідь на який позивач отримав запитувану інформацію (а.с.10).
Спірні у цій справі правовідносини врегульовані, зокрема, Законом від 5 квітня 2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі також - Закон № 877-V), статтею 259 КЗпП України, а також Порядком № 823.
Частиною 4 статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина третя статті 2 Закону № 877-V).
Отже, органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю) керуються цим Законом з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Водночас, частиною четвертою статті 4 Закону № 877-V передбачено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.
За змістом абзацу 3 статті 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Підстави для здійснення позапланових заходів передбачені частиною першою статті 6 Закону № 877-V.
Частиною ж другою-четвертою статті 6 Закону № 877-V визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 у справі № 805/430/18-а дійшла висновку, що спеціальним законом, який відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 877-V повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є Глава XVIII «Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю» КЗпП України.
У подальшому такий висновок був підтриманий Верховним Судом у постановах від 24 червня 2021 у справі № 200/5877/19-а та від 28 вересня 2021 у справі № 520/1204/2020 .
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України (далі як і раніше – Порядок №823) від 21 серпня 2019 за № 823 затверджено Порядок здійснення державного контроль за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81, 1947 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129, 1969 про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно із пунктом 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формах, визначених абзацом першим цього пункту.
У відповідності до пункту 3 Поряду № 823 інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).
Колегія суддів зазначає, що інспекційне відвідування є формою державного контролю за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 у справі № 804/2956/17 дійшов висновку, що даючи оцінку рішенню посадової особи територіального органу Держпраці за наслідками перевірки, окрім правомірності, власне вимог цього рішення (з огляду на правовий статус Держпраці та її територіальних органів), важливим є з`ясувати, серед іншого, дотримання процедури проведення цієї позапланової перевірки.
У такому контексті слід зважити на те, на якій підставі призначено цю перевірку, що було предметом перевірки, чи оформлено відповідні документи на проведення позапланової перевірки, чи ознайомлений суб`єкт господарювання про проведення позапланової перевірки з її предметом.
Відповідно з`ясування дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) та її призначення є важливим питанням в аналогічних спорах.
Такий висновок було застосовано Верховним Судом також у постановах від 07 червня 2021 у справі № 520/1814/19, від 29 вересня 2021 у справі № 360/2716/19, від 31 січня 2023, від 31 січня 2023 у справі № 540/1245/20.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 у справі № 826/17123/18 дійшов такого висновку:
«…незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
Цей висновок, сформульований судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду під час розгляду податкової справи, має загальний характер і є застосовним до справи, що розглядається в частині оцінки правомірності перевірки та підстав її призначення та вплив цих обставин на правомірність рішень прийнятих за наслідками перевірки.
Аналогічний висновок щодо перевірки органів Держпраці викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 у справі № 1940/1347/18, від 15 вересня 2022 у справі № 640/21270/21.
Так, за змістом наказу від 09 листопада 2020 № 201 «Про здійснення інспекційних відвідувань посадовими особами Управління» підставою перевірки позивача зазначено: «рішення керівника, прийняте за результатами аналізу інформації, що міститься у службовій записці головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_7 № 148 від 05.11.2020».
Приписами пункту 5 Порядку №823 встановлено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:
1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;
2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;
3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;
4) за рішенням суду;
5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;
6) за інформацією:
- Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;
- ДПС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;
- Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;
8) за дорученням Прем`єр-міністра України;
9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;
10) за запитом народного депутата;
11) у разі невиконання вимог припису.
Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю чи його заступник.
Водночас за змістом абзацу 6 статті 3 Закону України № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється, у тому числі, за принципом об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв.
Судом встановлено, що перевірку ФОП ОСОБА_1 відповідачем було проведено на підставі наказу №282-і від 09.09.2019 про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування та направлення №283 від 09.09.2019 (а.с.60-61).
У направленні №283 від 09.09.2019 підставою проведення інспекційного відвідування зазначено звернення громадянина та в наказі №282-і від 09.09.2019 зазначено рішення керівника. 
Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що доказів наявності такого звернення громадянина, як і самого звернення суду не надано, як, аналогічно, у матеріалах справи відсутнє і рішення керівника.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для призначення проведення інспекційного відвідування позивача та порушення порядку його призначення.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 04 лютого 2019 у справі № 807/242/14, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу, порушення контролюючим органом будь-яких вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Як було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин таким є Порядок №823.
Вказане дає підстави для висновку, що усі, окрім передбачених у частині четвертій статті 4 Закону №877-V, питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення (наприклад, переліку підстав для проведення Держпраці інспекційних відвідувань), можуть урегульовуватись, як законами, у тому числі й нормами міжнародної конвенції, яка ратифікована Україною у встановленому законом порядку, так й іншими актами законодавства.
Водночас, такими повноваженнями інспектор наділений виключно в межах здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, за наявності підстав визначених законодавством. У свою чергу, пункт 5 Порядку № 823 визначає перелік підстав для здійснення інспекційних відвідувань, який є вичерпним.
Зазначений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 грудня 2023 у справі №480/1815/22.
При оцінці покликань скаржника на норми Конвенції Міжнародної організації праці про інспекцію праці у промисловості та торгівлі 1947 за № 81 (Конвенція № 81), яка за його твердженням передбачає безумовне дискреційне повноваження інспектора праці самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування, колегія суддів враховує вищенаведені норми національного законодавства, які у тому числі (…) регламентують порядок та підстави призначення перевірки та зазначає таке.
Згідно із статтею 12 Конвенції № 81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: у тому числі (…) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку и розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, допитувати роботодавця або персонал підприємства питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги.
У контексті предмету спору та доводів скаржника, перелічені статтею 12 Конвенції № 81 права стосуються безпосередньо перевірки та виникають за умови забезпечення інспектора відповідними документами, що засвідчують повноваження на перевірку.
За змістом Закону № 877-V та Порядку № 823, до документів, які в розумінні статті 12 Конвенції № 81 та статті 16 Конвенції № 129 забезпечують та засвідчують повноваження певного інспектора, у тому числі (…) відноситься наказ на перевірку.
Зазначене вище відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 березня 2024 у справі №560/1961/21.
Водночас, як вже було зазначено вище, такий наказ у матеріалах справи відсутній.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пояснення працівників, які є основним доказом відповідача порушень позивачем законодавства про працю, а саме допущення восьми неповнолітніх працівників до роботи без укладення трудового договору, на думку суду, не є належним доказом, з огляду на те, що ці докази фактично є заповненими листами опитування працівників, які були заздалегідь підготовленими та роздрукованими інспекторами Держпраці і таке анкетування працівників не передбачено чинним законодавством як джерело інформації щодо виявлення порушень трудового законодавства з боку роботодавця, а відтак такий доказ не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у розумінні КАС України.
Щодо фотографій, долучених відповідачем, то апелянт стверджує, що вони фіксують осіб у спеціалізованому одязі (фартухах), які виконували роботи в кафе. 
Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив, що фотографії не дозволяють ідентифікувати осіб, час, місце чи факт виконання трудових функцій (відсутність бейджів, логотипів, метаданих про дату та місце зйомки). Вони не долучені до акту інспекційного відвідування з відміткою про номер і дату акта (порушення пункту 19 Порядку № 823). 
Суд жодним чином не зміг встановити реальність працевлаштування зазначених у акті перевірки осіб. 
Таким чином, відповідачем документально не підтверджено та не доведено в ході розгляду справи дійсного допущення порушення ФОП ОСОБА_1 статті 24 Кодексу законів про працю України у зв`язку з допущенням працівників до роботи без укладення трудового договору.
З приводу покликання апелянта на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, то колегія вважає таке вірним. Разом з тим звертає увагу на наступне.
Судом встановлено, що оскаржувана постанова надсилалася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.55).
Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та підтверджено самим позивачем адреса його фактичного проживання та реєстрації; АДРЕСА_4 (а.с.62 зворот - 63).
Таким чином, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, поштова адреса, на яку відправлялися листи не відповідає адресі вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та не співпадає з адресою зазначеною позивачем у позовній заяві.
Таким чином, позивач не був повідомлений про існування спірної постанови. У зв`язку із цим, колегія суддів відхиляє також і покликання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду.
Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Пронін проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відтак, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року у справі №140/6531/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	М.А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 02.02.2026.