П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 490/5381/25	

Перша інстанція: суддя Шолох Л.М.,
повний текст судового рішення
складено 07.11.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
-  Кравченка К.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕНА № 5061539 від 24 червня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕНА №5061539 від 24 червня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. – задоволено частково. Постанову інспектора 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, Бондаренко А.В. серії ЕНА №5061539 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. – скасовано. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП стосовно ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції 302 грн. 80 коп. судового збору.
На вказане рішення суду Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
01.12.2025 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» за вх. №64995/25 надійшов відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити Департаменту патрульної поліції у задоволенні апеляційної скарги на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року у справі №490/5381/25 у повному обсязі; залишити без змін рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року у справі №490/5381/25.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора 2 взводу 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Бондаренко А.В. серії ЕНА №5061539 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. 00 коп.
Цією постановою встановлено, що 24 червня 2025 року о 26:04 год. позивач ОСОБА_1 рухався по Херсонському Шосе транспортним засобом DAF FT 95.480 НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 , який мав розбитий задній лівий фонарь, чим порушив п.31.4.3 ПДР – керував транспортним засобом, який має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відпов. до встанов. правил експл. його. заборон., з порушен. відпов. правил, норм і станд.
Не погоджуючись із цією постановою, позивач звернувся із цим позовом до суду, вказуючи на те, що оскаржувана постанова винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення (розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу без будь-якої підготовки, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, не досліджено докази). Оскаржувана постанова була винесена у світлий час доби, а позивач під час винесення відповідачем постанови хотів усунути несправність (розбиту пластмасу фонаря) свого авто шляхом поїздки до автогаражу протягом 10-15 хв. дороги, про що повідомив інспектора. Також позивачем було запропоновано подзвонити знайомому, щоб привіз фару для заміни на місці, однак інспектор відмовився. Позивач зазначає, що транспортний засіб цього дня перед виїздом перебував у технічно справному стану, про те, що ліхтар розбитий позивач не знав. Позивач вказує, що у оскаржуваній постанові не конкретизовано який саме підпункт пункту 31.4.3 ПДР порушено позивачем, на відеозаписі зафіксовано інший транспортний засіб.
Представником позивача під час розгляду справи подано заяву про залишення позову без розгляду. Суд вивчивши наведені доводи не знайшов підстав для його задоволення та вважає, що справа має бути розглянута по суті позовних вимог.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Вимогами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Вимогами ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Вимогами ст.16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, вона винесена інспектором поліцейським відповідно до правил, визначених КУпАП.
Відповідно до вимог статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів,- виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами(суддями),а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Частиною першою статті 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як зокрема, правил дорожнього руху, передбачених частинами першою, другою, третьою та п`ятою статті 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (частини друга та третя статті 222 КАС України).
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (стаття 249 КУпАП).
Статтею 258 КУпАП передбачено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.
Зокрема, частиною другої статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 121 КУпАП віднесено по повноважень Національної поліції. Під час розгляду справ такої категорії протокол про адміністративне правопорушення, перед винесенням постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не складається.
Натомість приписи КУпАП, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вказують на необхідність застосування статті 258 КУпАП під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачених частиною другою статті 122 КУпАП.
Зазначене узгоджується з правової позицією Верховного Суду, викладеної зокрема, у постановах від 09 лютого 2019 року №489/2363/16-а, від 09 липня 2020 року№ 177/525/17 (2-а/177/23/17), від 30 травня 2018 року №337/3389/16-а, від 15 листопада 2018 року №524/5536/17 та інших.
Щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, то слід зазначити, що 07 листопада 2015 року наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).
Пункт 1 та 2 розділу III цієї Інструкції вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Пункт 9 розділу ІІІ. Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Тобто, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП, виноситься працівником поліції на місці вчинення правопорушення.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №489/2363/16-а.
Вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення визначені статтею 283 КУпАП. Такі відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП постанова про справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, зазначених у частині другій цієї статті повинна, зокрема, містити відомості, зокрема, і про технічний засіб, яким зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак).
З наведеного слідує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. 
Частиною першою ст.121 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 31.4.3. Правил дорожнього руху встановлено, що зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що в оскаржуваній постанові працівником поліції вказано на порушення пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху, однак не зазначено який саме його підпункт порушено позивачем. Крім того, у оскаржуваній постанові працівником поліції допущено скорочення, що не дає можливості чітко зрозуміти суть адміністративного порушення, вчиненого позивачем.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень мін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки у оскаржуваній постанові працівником поліції допущено скорочення, що не дають можливості чіткого розуміння суті правопорушення, за яке накладено адміністративне стягнення на позивача, та не зазначено підпункт пункту 31.4.3 Правил дорожнього руху, який, на думку працівників поліції, порушено позивачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Миколаївській області. Отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 листопада 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко