ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 січня 2026 року 	м.Суми	

Справа №587/450/24 
Номер провадження 22-ц/816/35/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
з участю секретаря судового засідання – Овчаренко М.В.

у присутності:
представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Рижова Сергія Євгеновича,
представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» - Кубишкіна Дмитра Олексійовича 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року у складі судді Гончаренко Л.М., ухвалене в м. Суми, повне судове рішення складене 02 січня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про скасування наказів про припинення дистанційної роботи та про запровадження неповного робочого часу,

у с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 квітня 2022 року по 13 вересня 2023 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду програміста економічного відділу ТОВ «Індичка». У ході розгляду Сумським районним судом Сумської області справи за його позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу йому стало відомо про існування наказу №83-к від 19 квітня 2023 року про припинення дистанційної роботи та наказу №84-к від 19 квітня 2023 року про запровадження неповного робочого часу. 
При прийнятті на роботу на посаду програміста економічного відділу ТОВ «Індичка» на підприємстві позивачу не було створено робочого місця, тому наказом від 15 квітня 2022 року №93-к йому запроваджено дистанційну роботу з 15 квітня 2022 року до закінчення дії воєнного стану. 
З часу прийняття позивача на посаду та запровадження для нього дистанційної роботи він працював віддалено, рішення відповідача щодо зміни умов праці вважає неправомірними. 
ОСОБА_1 стверджував, що не був ознайомлений з наказом. Звертав увагу, що на момент затвердження наказу про припинення його дистанційної роботи воєнний стан в Україні не зупинено. Відтак спірні накази ухвалено всупереч умовам попереднього наказу про запровадження дистанційної роботи. 
Припинення дистанційної роботи, запровадження неповного робочого часу щодо позивача є зміною істотних умов праці, проте роботодавець не дотримався вимог закону та не повідомив позивача про ці зміни.
Позивач протягом року працював у самостійно визначеному безпечному місці, а припинення дистанційної роботи передбачало виконання ним посадових обов`язків за адресою роботодавця, тобто в селі Кровне. Зважаючи на віддаленість с. Кровне від м. Суми, тривалість поїздки до місця роботи, загрози балістичних обстрілів сільської місцевості, такі зміни в умовах праці слід вважати їх погіршенням. 
Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення, яким задовольнити позов та скасувати наказ №83-к від 19 квітня 2023 року про припинення дистанційної роботи та наказ №84-к від 19 квітня 2023 року про запровадження неповного робочого часу.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що в силу положень частини 3 статті 32 КЗпП України істотними умовами праці є, окрім іншого, режим роботи (дистанційна, надомна, гнучкий режим роботи, тощо), встановлення або скасування неповного робочого часу (неповного робочого дня чи неповного робочого тижня), тощо. Зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 582/1001/15-ц.
Під час судового розгляду відповідач не довів здійснення ним змін в організації виробництва і праці товариства, які зумовили зміну істотних умов праці позивача.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов плати праці, передбачених частиною 3 статті 32 та статтю 103 КЗпП України, здійснюється не пізніше, ніж до запровадження таких умов. 
Проте зазначеної вимоги відповідач не дотримався, з оскаржуваними наказами позивача не ознайомив.
Заявник апеляційної скарги також звертає увагу на ту обставину, що в силу положень частини 1 статті 56 КЗпП України, неповний робочий день або неповний робочий тиждень може встановлюватись за угодою між працівником та роботодавцем, як при прийнятті на роботу, так і згодом. Проте позивач не ініціював та не погоджувався на встановлення неповного робочого часу. Тобто наказ товариства прямо суперечить вимогам трудового законодавства. 
Крім того, відповідно до частин 1, 2 статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, а також переведення на роботу в іншу місцевість допускається тільки за згодою працівника. 
При цьому, наказом відповідача №93-к від 15 квітня 2022 року чітко встановлено: перевести на дистанційну роботу ОСОБА_1 до закінчення воєнного стану. Проте ні станом на дату прийняття наказу про припинення дистанційної роботи, ні станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення дію правового режиму воєнного стану не було припинено.
Заявник вважає, що суд не дотримався вимог процесуального закону щодо належної оцінки доказів, не врахував, що відповідач не довів належними допустимими доказами законності оскаржуваних наказів.
ТОВ «Індичка» подало відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною, тому просить відмовити у її задоволенні. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Рижова С.Є., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника ТОВ «Індичка», який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до  наказу №92-к ТОВ «Індичка» від 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 прийнятий до товариства на посаду програміста економічного відділу з 15 квітня 2022 року за основним місцем роботи (а.с. 5). 
Наказом ТОВ «Індичка» №93-к від 15 квітня 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгненням росії в Україну, введенням військового стану у відповідності до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану», програміста ОСОБА_1 переведено на дистанційну роботу з 15 квітня 2022 року до закінчення воєнного стану (а.с. 6).
Відповідно до наказу ТОВ «Індичка» №83-к від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 припинено дистанційну роботу з 20 квітня 2023 року, визначено приступити до виконання посадових обов`язків за місцезнаходженням ТОВ «Індичка» за адресою: Сумська область Сумський район село Кровне, вул. Гірська, буд. 39 ( а.с.7).
На підставі ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, у зв`язку з стабільною роботою програмного забезпечення та комп`ютерних програм на підприємстві, відсутністю потреби постійного контролю їх роботи, що значно скорочує витрати робочого часу, наказом ТОВ «Індичка» №84-к від 19 квітня 2023 року програмісту економічного відділу ОСОБА_1 запроваджено неповний робочий час з 20 квітня 2023 року, а саме одна година на тиждень з 09:00 до 10:00 години по понеділкам, до дня припинення або скасування воєнного стану, з оплатою пропорційно відпрацьованого часу ( а.с.8).
ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказами № 84-к та № 83-к від 19 квітня 2023 року, про що 19 квітня 2023 року був складений акт комісією у складі економіста ОСОБА_2 , начальника відділу логістики ОСОБА_3 , юрисконсульта ОСОБА_4 , директора з безпеки та охорони ОСОБА_5 .
За змістом складеного акту, ОСОБА_1 був ознайомлений в присутності комісії з наказами № 84-к та №83-к від 19 квітня 2023 року, але від їх підписання відмовився (а.с. 68).
28 серпня 2023 року ТОВ «Індичка» направило на адресу ОСОБА_1 лист за вих. №201, в якому просило надати письмові пояснення щодо причин відсутності за місцем роботи та припинити порушення трудової дисципліни, з`явитися за основним місцем роботи у робочий час, було направлено копії наказів №83-к та №84-к від 19 квітня 2023 року (а.с.33).
Даний лист був направлений на адресу позивача з описом вкладення через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за № 4003011040776 та відповідно до даних трекінг Укрпошти вручено ОСОБА_1 особисто 30 серпня 2023 року (а.с. 24 зворот, 25 зворот, 21 зворот).
06 вересня 2023 року ТОВ «Індичка» направило на адресу ОСОБА_1 лист за вих №205, в якому просило прибути до АДРЕСА_1 , до 08 вересня 2023 року або 11 вересня 2023 року надати пояснення щодо причин відсутності за місцем роботи, надати документи, що підтверджують поважність такої відсутності (а.с.28 зворот). Лист був направлений на адресу позивача з описом вкладення через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за № 4003011043180 (а.с. 26, 24).
У зв`язку з триваючою відсутністю на робочому місці без поважних причин (прогул) наказом ТОВ «Індичка» №179-к від 13 вересня 2023 року програміста економічного відділу ОСОБА_1 звільнено з 13 вересня 2023 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9). 
Спірні правовідносини між сторонами врегульовані Кодексом законів про працю України з урахуванням обмежень та особливостей організації трудових відносин, встановлених Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року, та за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) діють під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України (частини1,2 статті 1 цього закону).
Згідно з частиною 3 статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. 
(У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
Аналіз частини третьої статті 32 КЗпП України свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.
Верховний Суд у постанові від 22 травня 2023 року у справі № 212/2542/22 дійшов висновку, що роботодавець вправі впроваджувати зміни в організації виробництва і праці як в цілому по підприємству, так і в окремих підрозділах, або по відношенню до окремих працівників, які вважає за доцільне для покращення ефективності своєї діяльності.
За частиною 4 статті 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджується, що 14 квітня 2022 року ОСОБА_1 прийнятий до ТОВ «Індичка» на посаду програміста економічного відділу з 15 квітня 2022 року, наказом товариства №93-к від 15 квітня 2022 року програміста ОСОБА_1 переведено на дистанційнуроботу з 15 квітня 2022 року до закінчення воєнного стану (а.с. 5, 6).
Відповідно до частин 1, 12 статті 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі.
В ході судового розгляду також встановлено, що товариством прийнято рішення про оновлення застарілої системи обліку та здійснення переходу на нову, оптимізовану систему, яка дозволяє знизити адміністративні витрати, витрати робочого часу працівників, автоматизувати робочі процеси та зменшити час необхідний для оформлення та подання звітності, моніторинг справ та заборгованості з контрагентами, а також покласти деякі обов`язки, пов`язані з нею на третіх осіб.
У зв`язку з таким рішенням 25 квітня 2023 року товариство уклало договір про надання послуг з фізичною особою – підприємцем ОСОБА_6 , відповідно до умов якого, останній надає замовнику послуги з розгортання, супроводу та консультацій з використання системи обліку 1С: Управління виробничим підприємством для України 1.3 (а.с. 22-23).
В судовому засіданні місцевого суду свідки ОСОБА_5 (директор з питань безпеки та охорони) та ОСОБА_7 (економіст) підтвердили перехід товариства на нову систему бухгалтерського обліку, яка працювала паралельно зі старою системою, яку обслуговував ОСОБА_1 , та від якої товариство планувало поступово відійти. 
З огляду на зазначене, відповідач підтвердив достатніми доказами дійсні зміни в організації виробництва товариства, які вплинули на характер та обсяг трудових обов`язків програміста економічного відділуОСОБА_1 та стали законною підставою для зміни істотних умов його трудового договору.
Відтак доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження змін в організації виробництва в ході апеляційного перегляду не підтвердилися, а тому відхиляються колегією суддів.
Твердження заявника апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомив ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці на підставі наказів № 84-к та №83-к від 19 квітня 2023 року також спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами.
19 квітня 2023 року товариство надало для ознайомлення ОСОБА_1 наказ № 84-к про запровадження неповного робочого часу та наказ №83-к про припинення дистанційної роботи від 19 квітня 2023 року.
Враховуючи, що зміни умов праці ОСОБА_1 вводилися в дію з 20 квітня 2023 року, роботодавець дотримався вимог частини 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» про повідомлення працівника про зміну істотних умов праці до запровадження таких умов.
У зв`язку з відмовою позивача від підпису про ознайомлення з указаними наказами, комісією товариства у складі економіста ОСОБА_2 , начальника відділу логістики ОСОБА_3 , юрисконсульта ОСОБА_4 , директора з безпеки та охорони ОСОБА_5 був складений відповідний акт від 19 квітня 2023 року (а.с. 68).
Докладно обставини ознайомлення позивача з наказами про зміну істотних умов праці члени комісії підтвердили також в судовому засіданні місцевого суду, будучи опитаними як свідки.
Тобто порушень чинного трудового законодавства з боку товариства щодо належності та своєчасності повідомлення позивача про зміну істотних умов праці також не встановлено.
Слід також зауважити, що зміна режиму роботи ОСОБА_1 шляхом припинення дистанційної роботи та визначення місця виконання ним посадових обов`язків за місцем знаходження ТОВ «Індичка» не є переведенням його на роботу в іншу місцевість в розумінні положень частини 1 статті 32 КЗпП України, оскільки з моменту прийняття позивача на роботу до товариства місце його знаходження не змінилося. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
За змістом частини 12 статті 60-1 КЗпП України на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.
Аналіз указаної норми свідчить про те, що за певних умов запровадження дистанційної форми роботи законодавець відносить до повноважень роботодавця, який без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу на власний розсуд відповідним наказом (розпорядженням) визначає дистанційну форму роботи для працівника. Тобто вирішення питання про скасування таких змін також належить компетенції роботодавця. Чинне законодавство про працю не передбачає обов`язку роботодавця узгоджувати з працівником скасування дистанційної форми роботи, встановленої у зв`язку зі збройною агресією. 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм законодавства та повторення доводів позовної заяви, яким місцевий суд надав належну оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Рижовим Сергієм Євгеновичем, залишити без задоволення. 
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 27 грудня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко