Справа № 335/11336/25  3/335/34/2026 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з УПП в Запорізької області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , паспорт громадянки України № НОМЕР_2 від 11.10.2019. -
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
04.11.2025 о 02 год. 02 хв. в м. Запоріжжі, б-р. Шевченко, 46-А, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора «Alkotest Drager 6820», результат 1,86 проміле, тест № 3302.
Від керування транспортного засобу відсторонена. Про повторність попереджена, чим порушила п. 2.9 а ПДР України, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ЕПР1 № 502753 від 04.11.2025 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 в судові засідання неодноразово не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, sms-повідомленням, причини неявки суду не повідомила.
Зі змісту ст. 268 КУпАП слідує, що під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише у випадках коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи в якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці ,зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України» Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.
Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Аналіз викладених вище обставин, неодноразова неявка ОСОБА_1  в судові засідання, що їй було належно повідомлено про розгляд відносно неї даної справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду протоколу про адміністративне правопорушення, та свідчить про умисне ухилення від явки до суду та затягування судового розгляду даної справи з метою уникнення відповідальності.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст. 268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення порушника про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1  у судові засідання неповажними та вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За нормою ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, серед іншого, відомості про особу порушника. Протокол підписується особою, яка його склала, і особа, яка вчинила адміністративне правопорушення. При складанні протоколу порушникові роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.
Вина правопорушника, доведена матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 №502753 складеним 04.11.2025 поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП сержантом поліції Ващук О.М.; карткою обліку адміністративного правопорушення від 04.11.2025; рапортом поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Запорізькій області ДПП молодшого лейтенанта поліції Юрія Охріменка; довідкою з бази даних підсистем «Адмінпрактика» виданою інспектором відділу адміністративної практики УПП в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Наталією Боршош - посвідчення водія не отримувала; поясненнями ОСОБА_1 від 04.11.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме технічного приладу «Alkotest drager 6820», результат 1,86 % проміле, тест № 3302, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебував під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції НКП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 04.11.2025; відеозаписами правопорушення.
ОСОБА_1 за останній рік до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення не притягувався.
В діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан, дані про її особу: за останній рік до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення не притягувалась, відомостей про те, що вона є інвалідом чи пенсіонером не надано, немає посвідчення водія, вважає за можливе накласти на неї стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 нмдг, що становить 17 000 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.
При цьому суд приймає до уваги, що в санкціях ч. 5 ст. 126, чч. 1-4 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням. Положення ч. 5 ст. 126 КУпАП містить положення, які є імперативними щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Отже, приймаючи до уваги вищезазначене під час розгляду справ про адміністративні правопорушення під час вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, є підстави, з врахуванням ст. 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічному тому, що був сформований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20. 
Окремо, суд вважає за необхідне звернути увагу на лист-роз`яснення Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, предметом розгляду якого було, зокрема питання про можливість застосування стягнення у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 126, 130 КУпАП, стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з врахуванням правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.
Таким чином, такий вид стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом суд вважає за можливе застосувати у цій справі з врахуванням положень ст. 30 КУпАП та позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944 кмо23). 
Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір.
Керуючись ст. ст. 8, 33, 40-1, ч. 1 ст. 130, 221, 268, 276-277, 280, 283-284, 294, 307-308 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винноюОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 нмдг, що становить 17000 гривень, 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. 
Реквізити для сплати штрафу: Отримувач: ГУК у Запорізькій області/Запорізька обл./21081300, Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37941997, Номер рахунку (IBAN): UA708999980313000149000008001 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в дохід держави в сумі 665 гривень 60 копійок.
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача: (ЄДРПОУ) 37993783, Номер розрахунку (IBAN): UA908999980313111256000026001, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Символ звітності: 256.
Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.
Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанову про накладення адміністративного стягнення, звернути до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: О. О. Романько