РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/1520/25
Провадження № 2/293/155/2026
15 січня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В. 
за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом 
ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про зміну розміру аліментів
УСТАНОВИВ:
Процесуальні дії по справі.
09.12.2025  ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про зміну розміру аліментів, згідно якої просить змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Черняхівського районного суду Житомирської області від 25.07.2018 року у справі №293/1164/18 – на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом визначення розміру аліментів на іншу неповнолітню дитину - у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно із дня подання цієї заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду.
10.12.2025 суд у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України сформував запит в ЄСІТС "Електронний суд" та отримав відповідь з ЄДДР № 2114766 від 10.12.2025 щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 16.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 15.01.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за судовим наказом, виданим Черняхівським районним судом Житомирської області у справі № 293/1164/18 від 25.07.2018 на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 10.07.2018 та до повноліття старшої дитини. 
Зазначає, що у зв`язку із досягненням старшим сином ОСОБА_5 повноліття закінчено виконавче провадження про стягнення аліментів.
Пояснює, що відповідач сплачував аліменти за рішенням суду на утримання дітей починаючи з 25.07.2018 та до жовтня 2025 включно.
У подальшому відповідач в утриманні неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 участі не приймає, матеріальну допомогу не надає.
Позивач доводить, що аліменти за судовим наказом на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 не стягуються, оскільки виконавче провадження закрито і виконавцем не було продовжено стягування аліментів за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Відтак, позивач звернулась до суду із позов та просить змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , які стягуються за судовим наказом № 293/1164/18 від 25.07.2018, шляхом визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно.
В матеріалах справи міститься заява позивача від 15.01.2026, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позов підтримує (а.с. 39).
Від відповідача надійшла заява від 15.01.2026, за змістом якої просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, позов визнає (а.с.40).
Також від відповідача від 15.01.2026 надійшло клопотання (а.с.26-38) в якому позивач здійснює посилання на те, що окрім сплати аліментів, він додатково брав матеріальну участь в утриманні дітей шляхом переказу коштів на їх особисті рахунки, а тому просить критично поставитись до тверджень позивача в ухиленні від сплати аліментів. Вказане підтверджує інформацією АТ "ПриватБанк" по власному рахунку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 49 цього кодексу, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Встановивши, що заява відповідача про визнання позову не суперечить нормам законодавства, не порушує будь-чиї права та інтереси, суд приймає таку до розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, позицію щодо виниклих спірних правовідносин сторонами висловлено у поданих ними заявах, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
У судовому засіданні від 15.01.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Сторони мають двох спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 від 03.10.2007 (а.с.15) та серії НОМЕР_2 від 27.01.2012 (а.с.13).
На підставі судового наказу, виданого 25.07.2018 Черняхівським районним судом Житомирської області у справі №293/1164/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 10.07.2018 та до повноліття старшої дитини (а.с.11).
Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2025, виконавче провадження №57507718 з примусового виконання судового наказу №293/1164/18, виданого 25.07.2018 закінчено. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.12).
Згідно із довідкою Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 26.09.2025 за №103677, ОСОБА_1 згідно із матеріалами виконавчого провадження за судовим наказом №293/1164/18, виданим 25.07.2018, отримувала аліменти від ОСОБА_2 в період з 01.02.2025 по 01.08.2025 (а.с.14).
Позивач доводить, що у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та те, що виконавцем не було продовжено стягування аліментів за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, аліменти за судовим наказом №293/1164/18 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 не стягуються, відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає, а відтак позивач скористалася своїм правом та звернулась із позовом про зміну розміру аліментів, стягуваних за судовим наказом шляхом визначення аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку. 
Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив та, зокрема, зазначив про свою участь у додаткових витратах на утримання дітей шляхом переказу коштів на їх карткові рахунки, що підтвердив випискою по власному рахунку у АТ "ПриватБанк" (а.с. 26-38).
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст.13 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 СК України).
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України).
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За приписами ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Норма ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатню для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Частина перша статті 192 СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Стаття 192 СК України, вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тож враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 № 6-143цс13.
Сімейним кодексом України визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Отже, вимога одержувача аліментів про зміну розміру їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Враховуючи наведене, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків відносно дитини, які мають забезпечити необхідний та достатній рівень життя дитини для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та відповідно стягуваний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення такого розвитку дитини, суд дійшов висновку про необхідність зміни розміру стягнення аліментів у заявленому до стягнення позивачем розмірі, який при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку дитини та її потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та, на думку суду, не є таким, що створить відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.
Позивач доводить, що відповідач працездатний, працює, може виконувати обов`язок в утриманні своєї дитини. Зворотного відповідачем не доведено.
Будь-яких доказів, що заслуговують на увагу і відповідно спростовують доводи позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. 
При цьому суд ураховує надані стороною відповідача виписки з особового рахунку, якими відповідач доводить свою участь в додаткових витрат в утриманні дітей. 
Водночас, з огляду на норми ч.5 ст. 183 СК України та п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, суд також бере до уваги, що розмір стягнення аліментів про який просить позивач є тим гарантованим державою мінімумом на утримання дитини, який забезпечить необхідний матеріальний мінімум для її утримання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення позову про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини.
Щодо початку часу стягнення аліментів у новому розмірі суд зазначає про таке.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, у даному випадку має місце зміна розміру стягнення вже присуджених аліментів, новий розмір яких сплачується з дня набрання даним рішенням законної сили, а не присудження аліментів за рішенням суду, стягнення за якими проводиться від дня пред`явлення позову, тому стягнення аліментів в новому розмірі слід розпочати саме з часу набрання даним рішенням законної сили.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354,355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
1. Позов задовольнити.
2. Змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстровано місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на підставі судового наказу, виданого Черняхівським районним судом Житомирської області від 25.07.2018 у справі № 293/1164/18, на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з1/3 на 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи
Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстровано місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач:  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Повне рішення складено 23.01.2026. 

Суддя 	Людмила ЛОСЬ