н.п.2/599/54/2026 
Справа № 599/2081/25 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" січня 2026 р. 
Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: 
судді Іваницького О.Р., 
при секретарі Сеньківській З.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Зборові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі Товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:
Товариство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором надання позики.
Позивач посилається на те, що 09 серпня 2024 року між Товариством та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту №507119-КС-001.
Вказаний Договір було укладено в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором UA-3539.
На підставі укладеного Договору кредитодавець перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 6 000 грн.
Відповідач станом на 01 грудня 2025 року має заборгованість 16 630,22 грн., яка складається з:
- Суми прострочених платежів по тілу кредиту – 6 000 грн;
- Суми прострочених платежів по процентах – 9 730,22 грн;
- Суми прострочених платежів за комісією – 900 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, до матеріалів справи додав клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від нього до суду не надходили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що укладений Договір про надання кредиту №507119-КС-001 від 09 серпня 2024 року між Товариством та ОСОБА_1 оформлений у електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатору UA-3539, що відповідає вимогам ст. 10-12 ЗУ «Про електронну комерцію». .
Частиною 1 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Укладенню між позивачем та відповідачем Договору про надання кредиту №507119-КС-001 від 09 серпня 2024 року передувала пропозиція укласти Договір (оферта) за умовами якої ОСОБА_1 погодилася і прийняла пропозицію, про що зазначено у розділі «Прийняття Оферти», та підписано відповідачем вказану пропозицію (оферту) електронним підписом UA-3539 за допомогою кода одноразового ідентифікатора.
Так, частинами 3-6 ст.11 ЗУ «По електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. . Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частиною 1 ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно довідки Товариства, що стосується інформації стосовно надання послуг з переказу грошових коштів, на платіжну картку відповідача 09 вересня 2024 року надійшли грошові кошти у сумі 6 000 грн. (а.с. 29 на звороті).
ОСОБА_1 станом 01 грудня 2025 року має заборгованість 16 630,22 грн., яка складається з:
- суми прострочених платежів по тілу кредиту – 6 000 грн;
- суми прострочених платежів по процентах – 9 730,22 грн;
- суми прострочених платежів за комісією – 900 грн.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги Товариством про стягнення платежів по тілу кредиту та за комісією обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року в справі №204/224/21 та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.07.2022 (справа № 496/3134/19) дійшли висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи те, що за кредитними договорами встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Суд встановив, що в укладеному сторонами кредитному договорі не передбачено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію.
За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договорів комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісіями задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Товариства підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст 12, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1050 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд –

В И Р І Ш И В: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ЄДРПОУ: 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість в розмірі 16 630,22 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено до Тернопільської апеляційного суду протягом 30 днів через Зборівський районний суд.

Суддя Зборівського
районного суду     Іваницький О.Р.