ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3791/20                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Валюх Віктор Миколайович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 листопада 2025 року                                                                                 м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Кучми А.Ю., Файдюка В.В.
за участю секретаря                               Коренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу та рішень

В С Т А Н О В И Л А

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просив суд:
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від від 25.10.2019 Nє 0081624204, Nє 0081594204, Nє 0081604204, Nє0081684204N: 0081674204, Nє 0081674204, Nє 0081534204, Nє 0081574204, Nє 0081504204, Nє 0081524204, Nє 0081584204.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві вимоги про сплату боргу від 11.12.2019 NєФ-41590-10 та від 25.10.2019 NєФ-67.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києві рішення про застосування штрафних санкцій від 25.10.2019 Nє0081564204;Nє0081554204; Nє0082154204; Nє 0081634204; Nє0081544204. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС у м. Києві, на підставі наказів від 24.07.2019 № 10658, від 28.08.2019 № 11903, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, про що складено акт від 11.09.2019 № 28/26-15-42-04/ НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 39-68).
Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :
- пункту 177.2, пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з ПДФО в 2017 році на суму 18611,83 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - заниження та несплата в бюджет військового збору на загальну суму 1550,99 грн, в т. ч. в 2017 році на 470,29 грн, в 2018 році - 1080,70 грн;
- пункту 1 частини другої статті 6, частини другої статті 7, частини одинадцятої статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), внаслідок чого занижено ЄСВ в 2018 році у розмірі 15850,21 грн;
- пункту 201.10 статті 201 ПК України - не реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкових накладних (не платниками ПДВ) на суму ПДВ 1289652,00 грн;
- підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, пункту 51.1 статті 51, пункту 49.18.2 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання до податкового органу податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманих з них податків (форма № 1ДФ) за І та ІІ кв. 2017 року, І кв. 2018 року та не відображення відомостей про виплачені суми доходів за надані послуги та придбані ТМЦ на користь ФОП за ознакою « 175» в ІІ, ІІІ, ІV кварталах 2017 року та І, ІІ, ІІІ, ІV кварталах 2018 року;
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;
- пункту 2, пункту 4 статті 6 Закону № 2464-VI з урахуванням вимог пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі - Порядок № 454) - неподання до органів Управління пенсійного фонду України та податкового органу звіти щодо сум нарахованого ЄСВ за 2011-2015 рр., та несвоєчасне подання звіту за 2017 рік;
- пункту 3 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI - несвоєчасне подання звітів про суми нарахованого ЄСВ за квітень, червень, липень грудень 2017 року, березень - травень, липень 2018 року;
- частини першої, пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону № 2464-VI - несвоєчасне перерахування ЄСВ в сумі 2720,0 грн (термін перерахування 09.02.2018, фактично перераховано 23.02.2018), в сумі 1975,40 грн (термін перерахування 23.02.2018, фактично перераховано 28.03.2018), в сумі 1230,08 грн (термін перерахування 28.03.2018, фактично перераховано 19.04.2018), в сумі 3687,98 грн (термін перерахування 19.04.2018, фактично перераховано 24.04.2018), в сумі 2943,38 грн (термін перерахування 24.04.2018, фактично перераховано 29.05.2018), в сумі 2457,18 грн (термін перерахування 29.05.2018, фактично перераховано 05.07.2018), в сумі 1454,18 грн (термін перерахування 05.07.2018, фактично перераховано 19.07.2018), в сумі 3911,36 грн (термін перерахування 19.07.2018, фактично перераховано 23.07.2018), в сумі 3166,76 грн. (термін перерахування 23.07.2018, фактично перераховано 14.08.2018);
- пункту 8 статті 9 Закону № 2464-VI - несвоєчасне перерахування нарахованого на заробітну плату єдиного внеску в сумі 2904,00 грн (термін перерахування 20.04.2017, фактично перераховано 12.06.2017), в сумі 5808,00 грн (термін перерахування 12.06.2017, фактично перераховано 20.06.2017), в сумі 7964,00 грн (термін перерахування 20.06.2017, фактично перераховано 20.07.2017), в сумі 5808,00 грн (термін перерахування 20.07.2017, фактично перераховано 28.08.2017), в сумі 5060,00 грн (термін перерахування 28.08.2017, фактично перераховано 04.09.2017), в сумі 4964,00 грн (термін перерахування 04.09.2017, фактично перераховано 10.10.2017), в сумі 2808,00 грн (термін перерахування 10.10.2017, фактично перераховано 20.10.2017), в сумі 4964,00 грн (термін перерахування 20.10.2017, фактично перераховано 20.02.2018), в сумі 4876,00 грн (термін перерахування 23.02.2018, фактично перераховано 28.03.2018), в сумі 3952,00 грн (термін перерахування 28.03.2018, фактично перераховано 23.04.2018);
- пункту 3 Порядку обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.10.2010 № 1233 (далі - Порядок № 1233) та пункту 49.2 статті 49 ПК України - неподання до контролюючого органу звітів про суми податкових пільг за шість, дев`ять і дванадцять місяців 2017 року та три, шість і дев`ять місяців 2018 року (6 періодів);
- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України - заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 151020,00 грн, в т.ч. в 2017 році на 5713,00 грн (червень - 429,00 грн, липень - 779,00 грн, серпень - 1126,00 грн, вересень - 427,00 грн, жовтень - 1044,00 грн, листопад - 779,00 грн, грудень - 1129 грн), в 2018 році - 145307,00 грн (січень - 966,00 грн, лютий - 1040,00 грн, березень - 5408,00 грн, квітень - 1114,00 грн, травень - 1265,00 грн, червень - 1417,00 грн, липень - 1576,00 грн, серпень - 122084,00 грн, вересень - 2166,00 грн, жовтень - 4729,00 грн, листопад - 1538,00 грн, грудень - 2004,00 грн);
- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, внаслідок чого завищено бюджетне відшкодування в 2017 році на загальну суму 5312,00 грн (в т. ч. в березні 2017 року на суму 2562,00 грн, квітні 2017 року на 2078,00 грн);
- пункту 126.1 статті 126 ПК України - несвоєчасна сплата до бюджету ПДВ в 2017 році в сумі 48960 грн (при терміні сплати 30.08.2018, фактично сплачено 25.10.2018);
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасне перерахування ПДФО з заробітної плати в сумі 1764,00 з затримкою на 504 дні;
- підпункту 1.4, 16-1 підрозділу 10 розділу XX, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору сумі 147,00 грн з затримкою на 222 дні;
- статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-BP (далі - Закон № 481/95-ВР) - реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів в період з 04.03.2018 по 11.03.2018 на суму 42175,35 без наявності ліцензії;
- пункту 49.2-1 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання декларації з акцизного податку за квітень 2017 року, червень - серпень 2017 року, грудень 2017 року та січень-червень 2018 року.
Позивач, не погодившись із висновками, викладеними в акті за наслідками перевірки, 10.10.2019 подав заперечення на нього (т. 1, а. с. 70-74), за результатами розгляду якого ГУ ДПС у м. Києві листом від 22.10.2019 за № 8023/ФОП/26-15-42-04-27 (т. 1, а. с. 75-89) повідомлено позивача про те, що за результатами розгляду заперечень, поданих ФОП ОСОБА_1 комісією вирішено висновки акту документальної планової виїзної перевірки викласти в такій редакції:
«Документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 :
- пункту 177.2, пункту 177.4, пункту 177.10 статті 177 ПК України - заниження податкового зобов`язання з ПДФО на суму 18791,80 грн (в т. ч. в 2017 році на 5823,41 грн, в 2018 році - 12968,39 грн);
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України - заниження та несплата в бюджет військового збору на загальну суму 1565,98 грн, в т. ч. в 2017 році на 485,28 грн, в 2018 році - 1080,70 грн;
- пункту 1 частини другої статті 6, частини другої статті 7, частини одинадцятої статті 8, статті 9 Закону № 2464-VI - заниження ЄСВ на суму 15927,71 грн (в т. ч. в 2017 році у розмірі 77,50 грн, в 2018 році - 15850,21 грн);
- пункту 201.10 статті 201 ПК України - не реєстрація в ЄРПН ПН (не платниками ПДВ) на суму ПДВ 1289652,00 грн;
- підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, пункту 51.1 статті 51, пункту 49.18.2 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання до податкового органу податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманих з них податків (форма №1ДФ) за І та ІІ кв. 2017 року, І кв. 2018 року та не відображення відомостей про виплачені суми доходів за надані послуги та придбані ТМЦ на користь ФОП за ознакою « 175» в ІІ, ІІІ, ІV кварталах 2017 року та І, ІІ, ІІІ, ІV кварталах 2018 року;
- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;
- пункту 2, пункту 4 статті 6 Закону № 2464-VI з урахуванням вимог пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку № 454 - неподання до органів Управління пенсійного фонду України та податкового органу звіти щодо сум нарахованого ЄСВ за 2011-2015 рр., та несвоєчасне подання звіту за 2017 рік;
- пункту 3 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI - несвоєчасне подання звітів про суми нарахованого ЄСВ за квітень, червень, липень грудень 2017 року, березень - травень, липень 2018 року;
- частини першої, пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону № 2464-VI - несвоєчасне перерахування ЄСВ в сумі 2720,0 грн (термін перерахування 09.02.2018, фактично перераховано 23.02.2018), в сумі 1975,40 грн (термін перерахування 23.02.2018, фактично перераховано 28.03.2018), в сумі 1230,08 грн (термін перерахування 28.03.2018, фактично перераховано 19.04.2018), в сумі 3687,98 грн (термін перерахування 19.04.2018, фактично перераховано 24.04.2018), в сумі 2943,38 грн (термін перерахування 24.04.2018, фактично перераховано 29.05.2018), в сумі 2457,18 грн (термін перерахування 29.05.2018, фактично перераховано 05.07.2018), в сумі 1454,18 грн (термін перерахування 05.07.2018, фактично перераховано 19.07.2018), в сумі 3911,36 грн (термін перерахування 19.07.2018, фактично перераховано 23.07.2018), в сумі 3166,76 грн. (термін перерахування 23.07.2018, фактично перераховано 14.08.2018);
- пункту 8 статті 9 Закону №2464-VI - несвоєчасне перерахування нарахованого на заробітну плату єдиного внеску в сумі 2904,00 грн (термін перерахування 20.04.2017, фактично перераховано 12.06.2017), в сумі 5808,00 грн (термін перерахування 12.06.2017, фактично перераховано 20.06.2017), в сумі 7964,00 грн (термін перерахування 20.06.2017, фактично перераховано 20.07.2017), в сумі 5808,00 грн (термін перерахування 20.07.2017, фактично перераховано 28.08.2017), в сумі 5060,00 грн (термін перерахування 28.08.2017, фактично перераховано 04.09.2017), в сумі 4964,00 грн (термін перерахування 04.09.2017, фактично перераховано 10.10.2017), в сумі 2808,00 грн (термін перерахування 10.10.2017, фактично перераховано 20.10.2017), в сумі 4964,00 грн (термін перерахування 20.10.2017, фактично перераховано 20.02.2018), в сумі 4876,00 грн (термін перерахування 23.02.2018, фактично перераховано 28.03.2018), в сумі 3952,00 грн (термін перерахування 28.03.2018, фактично перераховано 23.04.2018);
- пункту 3 Порядку № 1233 та пункту 49.2 статті 49 ПК України - неподання до контролюючого органу звітів про суми податкових пільг за шість, дев`ять і дванадцять місяців 2017 року та три, шість і дев`ять місяців 2018 року (6 періодів);
- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України - заниження ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 151020,00 грн, в т. ч. в 2017 році на 5713,00 грн (червень - 429,00 грн, липень - 779,00 грн, серпень - 1126,00 грн, вересень - 427,00 грн, жовтень - 1044,00 грн, листопад - 779,00 грн, грудень - 1129 грн), в 2018 році - 145307,00 грн (січень - 966,00 грн, лютий - 1040,00 грн, березень - 5408,00 грн, квітень - 1114,00 грн, травень - 1265,00 грн, червень - 1417,00 грн, липень - 1576,00 грн, серпень - 122084,00 грн, вересень - 2166,00 грн, жовтень - 4729,00 грн, листопад - 1538,00 грн, грудень - 2004,00 грн);
- пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України - завищення бюджетного відшкодування в 2017 році на загальну суму 5312,00 грн (в т. ч. в березні 2017 року на суму 2562,00 грн, квітні 2017 року на 2078,00 грн);
- пункту 126.1 статті 126 ПК України - несвоєчасна сплата до бюджету ПДВ в 2017 році в сумі 48960 грн (при терміні сплати 30.08.2018, фактично сплачено 25.10.2018);
- підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасне перерахування ПДФО з заробітної плати в сумі 1764,00 з затримкою на 504 дні;
- підпункту 1.4, 16-1 підрозділу 10 розділу XX, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України - несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору сумі 147,00 грн з затримкою на 222 дні;
- статті 15 Закону № 481/95-ВР - реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів в період з 04.03.2018 по 11.03.2018 на суму 42175,35 без наявності ліцензії;
- пункту 49.2-1 статті 49 ПК України - несвоєчасне подання декларації з акцизного податку за квітень 2017 року, червень - серпень 2017 року, грудень 2017 року та січень-червень 2018 року».
На підставі вказаного акту перевірки, ГУ ДПС у Волинській області прийняло такі рішення:
- ППР від 25.10.2019 № 0081614204 (форма «Р»), яким за порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України та на підставі пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.1 статті 123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), на суму 226530,00 грн, в т. ч. 151020,00 грн за податковими зобов`язаннями, 75510,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. 1, а. с. 129-130);
- ППР від 25.10.2019 № 0081624204 (форма «В4»), яким за порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 5312,00 грн (т. 1, а. с. 132-133);
- ППР від 25.10.2019 № 0081594204 (форма «ПС»), яким на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1870,00 грн за платежем «Акциз. податок з реалізації суб`єктами господар. роздр. торгівлі підакц. товарами» (т. 1, а. с. 135);
- ППР від 25.10.2019 № 0081604204 (форма «ПС»), яким за порушення пункту 49.18 статті 49 ПК України та на підставі пункту 54.3 статті 54 та пункту 120.1 статті 120 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 1020,00 грн за платежем «Адмін. штрафи та інші санкції (надх. коштів, контроль за справлянням яких закр. 21081103)» (т. 1, а. с. 137);
- ППР від 25.10.2019 № 0081684204 (форма «ПС»), яким за порушення пункту 126.1 статті 126 ПК України та на підставі пункту 54.3 статті 54 та пункту 126.1 статті 126 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 352,80 грн за платежем «ПДФО, що спл. подат. агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100 » (т. 1, а. с. 139);
- ППР від 25.10.2019 № 0081674204 (форма «ПС»), яким за порушення пункту 126.1 статті 126 ПК України та на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 73,50 грн за платежем «військовий збір 11010100 » (т. 1, а. с. 141);
- ППР від 25.10.2019 № 0081674204 (форма «ПС»), яким за порушення підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України та на підставі пункту 54.3 статті 54 та пункту 120.1 статті 120 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170,00 грн за платежем «адміністративний штраф 11010500 » (т. 1, а. с. 143);
- ППР від 25.10.2019 № 0081534204 (форма «ПС»), яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 119.2 статті 119 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 510,00 грн за платежем «ПДФО, що спл. подат. агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100» (т. 1, а. с. 145);
- ППР від 25.10.2019 № 0081574204 (форма «Н»), яким до позивача за затримку реєстрації ПН/РК застосовано штраф у сумі 644826,00 грн (т. 1, а. с. 147);
- ППР від 25.10.2019 № 0081504204 (форма «Р»), яким за порушення пункту 177.4 статті 177 ПК України та на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДФО, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування, на суму 23489,75 грн, в т. ч. 18791,80 грн за податковими зобов`язаннями, 4697,95 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. 1, а. с. 150-151);
- ППР від 25.10.2019 № 0081524204 (форма «Р»), яким за порушення пункту 1.2, пункту 1.3 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та на підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування, на суму 1957,48 грн, в т. ч. 1565,98 грн за податковими зобов`язаннями, 391,5 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. 1, а. с. 153-154);
- ППР від 25.10.2019 № 0081584204 (форма «С»), яким за порушення статті 15 Закону № 481/95-BP та на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК України, абзацу п`ятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP застосовано штрафні санкції у сумі 84350,70 грн за платежем «Адмін штрафи та штрафні санкції за порушення закон. у сфері виробн. та обілу алкогол. напоїв та тютюну» (т. 1, а. с. 156).
За результатами перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято (сформовано) та надіслано платнику:
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2019 № Ф-41590-10 про наявність станом на 30.11.2019 заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 28443,45 грн (т. 1, а. с. 26);
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.10.2019 № Ф-67 про наявність станом на 25.10.2019 заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 15927,71 грн (т. 1, а. с. 34);
- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25.10.2019 № 0081544204, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 5464,80 грн та за період з 21.04.2017 по 23.04.2018 нарахована пеня в розмірі 1673,41 грн (т. 1, а. с. 27);
- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25.10.2019 № 0081634204, відповідно до якого застосовано штраф у розмірі 1526,88 грн та за період з 10.02.2018 по 14.08.2018 нарахована пеня в розмірі 438,84 грн (т. 1, а. с. 35);
- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464-VI від 25.10.2019 № 0082154204, яким за порушення частини другої статті 6 Закону № 2464-VI та на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI застосовано штрафні санкції у розмірі 1360,00 грн (т. 1, а. с. 30);
- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом № 2464-VI від 25.10.2019 № 0081554204, яким за порушення частини другої статті 6 Закону № 2464-VI та на підставі пункту 7 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI застосовано штрафні санкції у розмірі 1360,00 грн (т. 1, а. с. 32);
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25.10.2019 № 0081564204 (т. 1, а. с. 37).
Позивач оскаржив до ДПС України вказані рішення (т. 1, а. с. 96-107).
Рішеннями ДПС України від 28.12.2019 та від 17.01.2020 скаргу позивача залишено без задоволення (т. 1, а. с. 108-120).
Не погоджуючись із такими рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Під час розгляду спору щодо законності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 25.10.2019 №0081504204, №0081524204, рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування органом доходів і зборів або платником несвоєчасно нарахованого єдиного внеску від 25.10.2019 №0081564204, рішень про застосування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату (або перерахування) єдиного внеску від 25.10.2019 №0081634204, а також вимоги про сплату недоїмки від 25.10.2019 №Ф-67, суд бере до уваги встановлені фактичні обставини та застосовні положення законодавства.
Згідно з пунктом 2.1.2 розділу «Визначення загального оподатковуваного доходу, документально підтверджених витрат та чистого оподатковуваного доходу» акта перевірки від 11.09.2019 №2826-15-42-04/2927513510, під час перевірки правильності визначення загального оподатковуваного доходу (на підставі книги обліку доходів і витрат, банківських виписок, КОРО та даних форми №1-ДФ) встановлено, що в 2018 році платник занизив дохід на 72 046,60 грн. За банківськими виписками та даними РРО загальний дохід (без ПДВ та акцизу) становить 7 863 766,10 грн, тоді як задекларовано 7 791 719,50 грн, що і утворює розбіжність у 72 046,60 грн.
У пункті 2.1.3 акта перевірки (в новій редакції, викладеній листом ГУ ДПС у м. Києві від 22.10.2019 №8023/ФОП/26-15-42-04-27 за результатами заперечень платника) зазначено, що за декларацією за 2017 рік ФОП ОСОБА_1 задекларував витрати на 2 650 880,83 грн, тоді як документально підтверджені витрати, що пов`язані з отриманням доходу, становлять 2 605 815,36 грн, що створює різницю в 45 065,47 грн.
На підставі виявлених порушень, відображених у пунктах 2.1.2 та 2.1.3, у пункті 2.1.5 акта сформульовано висновок про заниження чистого оподатковуваного доходу на 117 112,07 грн, що спричинило недоплату ПДФО на 18 791,80 грн, зокрема: за 2017 рік - 5 823,41 грн (18 % від 32 352,25 грн), за 2018 рік - 12 968,39 грн (18 % від чистого доходу, з урахуванням різниці, визначеної платником).
У пункті 2.2 цього ж акта зазначено, що через заниження чистого оподатковуваного доходу на 117 112,07 грн ФОП порушив пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, що призвело до заниження військового збору на 1 565,98 грн (485,28 грн за 2017 рік та 1 080,70 грн за 2018 рік).
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування для ФОП на загальній системі є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом та документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю.
Пункт 177.4 ПК України визначає перелік витрат, які безпосередньо стосуються отримання доходу, зокрема: вартість товарів і матеріалів, витрати на оплату праці, суми податків і зборів (крім спеціально виключених), суми ЄСВ, плата за ліцензії, роялті, витрати на зв`язок, оренду, транспортні послуги тощо.
За підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 ПК України до витрат ФОП не включаються витрати, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, витрати на придбання або виготовлення основних засобів та нематеріальних активів, витрати на їх утримання, а також витрати, які не підтверджені первинними документами.
Таким чином, у витрати ФОП можуть бути включені лише документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу витрати, що також охоплюють податок на нерухомість щодо нежитлових об`єктів, використаних у діяльності.
Пункт 177.10 ПК України зобов`язує ФОП вести облік доходів і витрат та зберігати документи, що підтверджують походження товарів. Облік може вестися у паперовій або електронній формах.
Відповідно до Порядку №481 записи у книзі виконуються щоденно, а графи заповнюються за встановленими правилами, зокрема: у графі 5 зазначаються реквізити документів, що підтверджують понесені витрати, у графі 6 - сума витрат, безпосередньо пов`язаних з доходом, у графі 7 - витрати на оплату праці, у графі 8 - інші витрати, у тому числі зв`язок, оренда, комунальні платежі тощо.
Дані книги використовуються для заповнення декларації.
Колегія суддів, дослідивши книгу доходів та витрат ФОП за 2017 рік, встановила, що фактична сума витрат становила 2 605 815,36 грн, що відповідає висновкам ДПС у листі від 22.10.2019.
З додатка Ф2 до декларації вбачається, що дохід ФОП у 2017 році становив 2 638 167,61 грн. Отже, чистий оподатковуваний дохід дорівнював 32 352,25 грн (2 638 167,61 грн - 2 605 815,36 грн). Незважаючи на те, що позивач наполягав на іншому розрахунку, суд обґрунтовано відмовив у його врахуванні, оскільки відповідна сума 2 605 262,34 грн у книзі є не валовим доходом, а іншим показником, який не може замінювати задекларований дохід у декларації.
Крім того, суд визнав обґрунтованими висновки про заниження валового доходу за 2018 рік, оскільки згідно з банківськими виписками та звітами РРО дохід становив 7 863 766,10 грн, тоді як задекларовано 7 791 719,50 грн.
Ці обставини свідчать, що висновки контролюючого органу про порушення вимог ПК України є об`єктивними та ґрунтуються на досліджених первинних документах.
У зв`язку з цим суд дійшов висновку про правомірність визначення позивачу грошових зобов`язань з ПДФО у сумі 18 791,80 грн, військового збору - 1 565,98 грн, донарахування ЄСВ - 28 443,45 грн та 15 927,71 грн, а також штрафів у сумі 7 138,21 грн і 1 965,72 грн за відповідними рішеннями. У цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Далі суд оцінив дотримання платником вимог щодо реєстрації платником ПДВ.
Пункт 181.1 ПК України передбачає обов`язок реєстрації платником ПДВ у разі перевищення обсягу оподатковуваних операцій 1 млн грн за останні 12 місяців. ФОП ОСОБА_1 був зареєстрований платником ПДВ з 01.03.2017, але його реєстрацію анульовано 31.07.2018 через неподання декларацій.
Однак перевірка встановила, що обсяг оподатковуваних операцій перевищив встановлений поріг, а отже платник був зобов`язаний повторно зареєструватися.
Відповідно до статті 183 ПК України, за обов`язкової реєстрації платник повинен подати заяву до 10 числа місяця, що настає після місяця перевищення ліміту. У разі неподання заяви особа несе відповідальність на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права на податковий кредит та бюджетне відшкодування.
За пунктом 187.1 ПК України податкові зобов`язання з ПДВ виникають за першою подією - або за датою надходження коштів, або за датою відвантаження товару.
За підпунктом «а» пункту 185.1 ПК України об`єктом оподаткування є операції з постачання товарів на території України.
Суд встановив, що позивач зареєстрований платником ПДВ лише з 01.09.2018, тоді як за період 01.08.2018- 01.09.2018 обсяг операцій становив 610 422,00 грн (за z-звітом РРО, чеками та банківськими виписками), що є базою для нарахування ПДВ. За цей період ФОП не нарахував ПДВ у сумі 122 084,00 грн, чим занизив податкові зобов`язання з ПДВ.
Отже, контролюючий орган обґрунтовано визначив порушення податкової дисципліни ФОП ОСОБА_1 , оскільки:
·          було занижено загальний дохід та документально підтверджені витрати, що вплинуло на визначення чистого оподатковуваного доходу;
·          відповідно, були занижені суми ПДФО та військового збору;
·          виявлено недотримання вимог щодо реєстрації платником ПДВ при перевищенні встановленого ліміту;
·          встановлено ненарахування ПДВ за період, у який платник мав обов`язок бути зареєстрованим платником ПДВ;
·          підтверджено недоплату ЄСВ та наявність підстав для застосування штрафних санкцій.
З вказано вбачається, що податкові повідомлення-рішення та вимоги контролюючого органу є законними та ґрунтуються на належних доказах, що підтверджують допущені позивачем порушення.
Відповідно до приписів пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування з операцій постачання товарів і послуг визначається, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. При цьому до складу такої вартості не включаються окремі види акцизного податку, що справляються згідно з підпунктами 213.1.9 та 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 Кодексу, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, який сплачується з вартості мобільних послуг, а також податок на додану вартість та акциз на етиловий спирт, що використовується суб`єктами господарювання для виготовлення лікарських засобів, включно з препаратами з компонентів крові (за винятком лікарських засобів у формі бальзамів і еліксирів).
Одночасно законодавець встановлює мінімальні межі, нижче яких база оподаткування бути не може: для придбаних товарів чи послуг - це їхня ціна придбання; для продукції, виготовленої платником самостійно - звичайні ціни; для необоротних активів - балансова (залишкова) вартість станом на початок відповідного податкового періоду. Якщо ж облік необоротних активів не ведеться, базу визначають, виходячи зі звичайної ціни.
Пункти 201.1 та 201.10 статті 201 ПК України покладають на платника податку обов`язок у день виникнення податкових зобов`язань сформувати податкову накладну в електронному вигляді, засвідчити її електронним підписом уповноваженої особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк, визначений кодексом. При здійсненні операцій з постачання товарів або послуг продавець зобов`язаний скласти податкову накладну, провести її реєстрацію в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою. Для покупця така зареєстрована накладна є підставою для включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.
Закон України № 996-XIV визначає ключові принципи ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності. Відповідно до статті 9 Закону, підставою для відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку є первинні документи. Для систематизації даних можуть створюватися зведені документи, підготовлені на основі первинних. Такі документи, незалежно від форми (паперова чи електронна), повинні містити обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, назву суб`єкта господарювання, від імені якого оформлено документ, зміст і обсяг господарської операції з відповідною одиницею виміру, а також посади й прізвища відповідальних осіб та їхні підписи або інші засоби ідентифікації. Залежно від конкретної операції документи можуть містити додаткові реквізити, такі як печатка, номер документа, підстава здійснення операції та інші. Незначні технічні недоліки не є підставою для невизнання операції, якщо вони не ускладнюють можливість визначити учасників та зміст операції.
Суд, дослідивши первинні документи щодо реалізації продукції, дійшов висновку, що висновки контролюючого органу про порушення пунктів 185.1, 187.1 та 188.1 Податкового кодексу України у вигляді заниження податкових зобов`язань з ПДВ є правомірними. Під час перевірки та розгляду справи позивач не надав жодних доказів, які би спростовували встановлені податковим органом порушення.
Розв`язуючи питання щодо законності податкового повідомлення-рішення від 25.10.2019 № 0081574204 (форма «Н»), винесеного на підставі акту перевірки від 16.09.2019 № 28/26-15-42-04/2927513510 у зв`язку з недотриманням строків реєстрації податкових накладних, суд звертається до відповідних норм ПК України. Зокрема, пункт 201.10 статті 201 зобов`язує платника забезпечити складання і реєстрацію податкової накладної в ЄРПН у строк та надати її покупцю за вимогою. Пункт також визначає порядок визначення дати та часу подання документів - вони фіксуються у квитанції. Якщо протягом операційного дня квитанція не надходить, накладна вважається зареєстрованою.
Строки реєстрації визначено так: накладні та розрахунки коригування, складені з 1 по 15 число місяця, підлягають реєстрації до останнього дня цього місяця; складені з 16 числа до кінця місяця - до 15 числа наступного місяця. За порушення цих строків застосовуються штрафні санкції, перелічені в статті 120-1 ПК України. Перший рівень штрафу становить 10% суми ПДВ при простроченні до 15 днів, далі - 20%, 30%, 40% та 50%, залежно від тривалості порушення (до 365 днів чи більше).
Пункт 120-1.1 передбачає виняток: штраф не застосовується щодо податкових накладних, які не підлягають наданню покупцю і водночас складені за операціями, звільненими від ПДВ або оподатковуваними за нульовою ставкою. Таким чином, для уникнення відповідальності мають бути одночасно виконані дві умови. Суд підкреслює, що навіть накладні за нульовою ставкою можуть бути як такими, що надаються покупцю, так і тими, що не надаються. У матеріалах справи немає доказів, що накладні позивача відповідали обом умовам - ні факт ненадання покупцю, ні належність до звільнених або нульових операцій не підтверджено.
З огляду на це суд вважає правомірним застосування штрафу згідно з ППР форми «Н» від 25.10.2019 № 0081574204, а вимоги позивача щодо його скасування - необґрунтованими.
Щодо ППР від 25.10.2019 № 0081594204 (форма «ПС») про накладення штрафу в сумі 1 870 грн за порушення строків подання декларацій з акцизного податку, суд посилається на положення статей 46, 49, 120 та 223 ПК України. Податкова декларація має подаватися щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним. За несвоєчасне подання передбачений штраф 170 грн, а при повторному порушенні протягом року - 1020 грн. Перевірка встановила, що позивач упродовж 2017- 2018 років із значним запізненням подав 11 декларацій з акцизного податку. Позивач не навів аргументів на спростування цих порушень, тому ППР у сумі 1 870 грн є обґрунтованим.
Стосовно податкового повідомлення-рішення № 0081584204 (форма «С») від 25.10.2019 щодо накладення штрафу 84 350,70 грн за здійснення продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів без чинної ліцензії, суд застосовує норми Закону № 481/95-ВР. Стаття 15 цього Закону визначає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можлива лише за наявності відповідної ліцензії. У період з 04.03.2018 по 11.03.2018 позивач здійснював продаж такої продукції без дійсних ліцензій, термін дії яких закінчився 03.03.2018, тоді як нові ліцензії були отримані лише з 12.03.2018. Цей факт позивач не заперечував. Отже, накладення штрафу відповідно до ППР № 0081584204 є правомірним.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх відмови у задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених             статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма

                                                                                                    В.В. Файдюк 

Повне судове рішення складено «01» грудня 2025 року.