Справа № 375/1310/25
Провадження №  2/375/146/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ) 

27 січня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М.,
за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі – ТОВ «Свеа Фінанс») – Варшавський К.А. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтовував тим, що 29 січня 2019 року АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Z62.00600.004853315, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 35 421 грн зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами; строком на 12 місяців. 
Порушивши умови кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 33 758,39 грн, з яких: 9 899,68 грн –заборгованість за кредитом, 5 013,70 грн – заборгованість за процентами, 18 845,01 грн – заборгованість за комісією. 
25 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №Z62.00600.004853315 від 29 січня 2019 року, укладеним АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . 
Вважаючи себе кредитором за вказаним кредитним договором (боржником за яким є відповідач) ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 33 758,39 грн, з яких: 9 899,68 грн –заборгованість за кредитом, 5 013,70 грн – заборгованість за процентами, 18 845,01 грн – заборгованість за комісією, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 
Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 5 червня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована на АДРЕСА_1 . 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 18 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 9 липня 2025 року о 10 год 30 хв.
9 липня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 
Розгляд справи призначено на 17 вересня 2025 року о 12 год 00 хв. 
17 вересня 2025 року розгляд справи відкладено до 27 січня 2026 року у зв`язку з неявкою сторін. 
В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, направлені їй повістки повернулися до суду не врученими з причин «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19).
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення.
Стислий виклад позиції інших учасників справи
Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 29 січня 2019 року АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Z62.00600.004853315, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 35 421 грн зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами; строком на 12 місяців. 

Порушивши умови кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на 25 липня 2023 року утворилась заборгованість у сумі 33 758,39 грн, з яких: 9 899,68 грн – заборгованість за кредитом, 5 013,70 грн – заборгованість за процентами, 18 845,01 грн – заборгованість за комісією, що підтверджується довідкою-розрахунком. 
25 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №Z62.00600.004853315 від 29 січня 2019 року, укладеним АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . 
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд дійшов таких висновків.
Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за його користування 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У справі, яка розглядається, суд встановив що:
– 29 січня 2019 року ОСОБА_1 підписала кредитний договір №Z62.00600.004853315, паспорт споживчого кредиту та анкету заяву; 
– на підставі укладеного сторонами договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 35 421 грн на 12 місяців зі сплатою 15% річних; 
– ОСОБА_1 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.
– матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед АТ «Ідея Банк». 
– надані позивачем докази підтверджують факт отримання кредитних коштів; 
– на 25 липня 2023 року у ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним договором – 9 899,68 грн – заборгованість за кредитом, 5 013,70 грн – заборгованість за процентами;
–право вимоги за кредитним договором набуло ТОВ «Свеа Фінанс»;
– відповідач не спростувала належними і допустимими доказами розмір заборгованості та правильність розрахунку в цій частині позовних вимог;.
З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. 
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом та заборгованості за процентами за користування кредитом.
Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 899,68 грн та заборгованості за процентами у розмірі 5 013,70 грн, що у загальному розмірі складає 14 913,38 грн. 
Розмір та порядок розрахунку вказаних складових боргу ОСОБА_1 не спростувала. 
Щодо вирішення позовних вимог стягнення комісії 
Відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму 
правовому висновку у постанові від 9 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, процентів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року 
в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).
Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 
(провадження № 61-18751св21) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
На підставі пункту 1.10 кредитного договору від 29 січня 2019 року банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. 
Отже, пункт 1.10 кредитного договору від 29 січня 2019 року №Z62.00600.004853315, укладеного банком та відповідачем не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту. 
Оскільки обслуговування кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитора.
За таких обставин положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту (пункт 1.10 договору) є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в 18 845,01 необґрунтованою.
Висновки суду щодо розподілу судових витрат
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 14 913,38 грн (9 899,68 грн тіло кредиту + 5 013,70 грн проценти, що становить 44,17% від розміру заборгованості, пред`явленому цим позовом до стягнення (33 758,39 грн).
Враховуючи, що позов ТОВ «Свеа Фінанс» задоволено на 44,17%, розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок відповідача складає 1 069,97 грн, (2 422,40 грн (судового збору, сплаченого за подання позову) * 44,17%).
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором №Z62.00600.004853315 від 29 січня 2019 року у розмірі 14 913,38 грн, з яких: 9 899,68 грн –заборгованість за кредитом та 5 013,70 грн – заборгованість за процентами.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» у задоволенні позову про стягнення із ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредиту у розмірі 18 845,01 грн. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» 1 069,97 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позову.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 27 січня 2026 року.
Відомості про учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована на АДРЕСА_1 .

Суддя Марина СМИК