25.12.25
33/812/572/25
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/1204/25 Головуючий суду І інстанції - суддя Афоніна С.М.
Номер провадження: 33/812/572/25 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.4 ст. 130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
за участю: захисника ОСОБА_1 – адвоката Беспрозванного Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Беспрозванного Дмитра Олександровича на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248548 від 16 лютого 2025 року, ОСОБА_1 будучи причетним до ДТП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248537 від 16 лютого 2025 року), до проведення медичного огляду вживав без призначення медичного працівника алкогольні напої, чим порушив пункт 2.10 є ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
Не погодившись із зазначеною постановою суду, 09 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Беспрозванний Д.О. подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, просив її скасувати.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник - адвокат Беспрозваний Д.О. зазначає, що суд першої інстанції досліджуючи докази по справі послався на пояснення ОСОБА_1 , які він надав співробітникам поліції коли складався протокол про адміністративне правопорушення, про те, що він вживав алкоголь після скоєння ДТП, при цьому суд першої інстанції, хоча й послався на покази потерпілої, про те, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп?яніння під час скоєння ДТП, але не звернув уваги, що ці пояснення потерпілої протирічать поясненням ОСОБА_1 .
Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що згідно запису з бодікамери поліцейського, фіксація подій розпочалася о 10 год 41 хв, а ДТП сталася о 10 год 30 хв 16 лютого 2025 року, тобто пройшов малий проміжок часу, за який ОСОБА_1 не мав можливості вживати алкогольні напої, при цьому перебувати на місці ДТП і бути не поміченим потерпілою або свідками.
Адвокат наголошує, що будь які докази вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після скоєння ДТП відсутні.
Захисник вважає, що працівники поліції повинні були скласти протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп?яніння, на що об`єктивно вказують матеріали справи про адміністративне правопорушення.
При цьому, захисник звертає увагу суду на положення ст. 284 КУпАП, якою передбачено, що суд не в праві самостійно перекваліфікувати склад адміністративного правопорушення, а тому є всі підстави для закриття провадження у даній справі.
Також, захисник просить про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки 11 листопада 2025 року в судовому засіданні під час проголошення постанови суду ні ОСОБА_3 ні він присутні не були, а ознайомились зі змістом оскаржуваної постанови 17 листопада 2025 року.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, суд вважає, що наявні підстави для його задоволення з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції 11 листопада 2025 року. 
Того ж дня, згідно супровідного листа суду копію вказаної постанови було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , однак відомості про її отримання ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
Не погодившись з постановою суду, 21 листопада 2025 року захисник ОСОБА_1 – адвокат Беспрозванний Д.О. подав апеляційну скаргу, яка згідно постанови Миколаївського апеляційного суду була повернута, оскільки строк на її подачу захисником був пропущений, а клопотання про його поновлення було відсутнє.
09 грудня 2025 року захисник - адвокат Беспрозванний Д.О. повторно подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку.
Як на поважність причин пропуску строку, адвокат Беспрозванний Д.О., зокрема, вказує на те, що ні він ні ОСОБА_1 під час проголошення оскаржуваної постанови присутні не були, а з її змістом змогли ознайомитись лише 17 грудня 20205 року, після її оприлюднення на сайті «Судова влада».
Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.
Враховуючи викладене, та з точки зору дотримання права на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції ОСОБА_3 був пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши захисника ОСОБА_1 - адвоката Беспрозванного Д.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280КУпАП,орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення,чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п.п. «є» п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Невиконання вимог п.п. «є» п.2.10 ПДР утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Зокрема, ч.4 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16 лютого 2025 року о 10 год 30 хв в м. Миколаєві по вул. Лазурна, 52 А водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним і не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху здійснив зіткнення із транспортним засобом Fiat, номерний знак НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п. 2.3. б, 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.4).
Згідно роздруківки тестування на алкоголь за допомогою спеціального технічного засобу Alcotest Drager 6810, результат тесту склав 4, 28 проміле. Результат тесту ОСОБА_1 підписав без зауважень (а.с.1).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №248548 від 16 лютого 2025 року, ОСОБА_1 16 лютого 2025 року будучи причетним до ДТП (протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 248537 від 16 лютого 2025 року), до проведення медичного огляду вживав без призначення медичного працівника алкогольні напої, чим порушив пункт 2.10 є ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписав, письмово зазначивши, що випив після ДТП (а.с.2). 
Також матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 , надані ним під час складання адміністративних матеріалів за ст. 124 та 130 КУпАП.
Так, ОСОБА_1 пояснив, що рухався своїм транспортним засобом Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1 по вул. Лазурна, 52 А, по житловій зоні. На місці була сильна ожеледиця, не зміг вчасно загальмувати та здійснив зіткнення з транспортним засобом Fiat, номерний знак НОМЕР_2 . Також зазначив, що визнає свою вину та запропонував водію іншого транспортного засобу вирішити питання на місці, але у відповідь отримав відмову. Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що підтверджує факт розпиття ним алкогольних напоїв після вчинення ДТП (а.с.8).
Крім цього, матеріали справи містять DVD, на яких знаходяться з відеозаписи з нагрудної камери працівника поліції. 
Вивчивши вказані відеозаписи, судом встановлено, що прибувши на місце ДТП та встановлюючи особи водіїв працівники поліції запитали у водія ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що водій відповів так, після ДТП. В подальшому під час складання адміністративних матеріалів за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникам поліції, що вживав алкоголь одразу після ДТП та пояснював те, що це через стрес внаслідок ДТП. Працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 про заборону як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння так і про заборону вживання алкогольних напоїв одразу після ДТП перед проходження огляду на стан сп?яніння. Натомість водій ОСОБА_1 ігноруючи зазначене, дістав пляшку і почав з неї пити у присутності працівників поліції. На пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп?яніння на місці ДТП ОСОБА_1 одразу погодився, результат огляду склав 4,28 проміле. На питання працівника поліції чи згодні Ви з результатом, ОСОБА_1 відповів так та зауважив, що вживав алкоголь після ДТП. На пропозицію працівника поліції проїхати в медичний заклад для повторного огляду на стан алкогольного сп?яніння, водій відмовився (а.с.10).
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Будь-яких додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції крім тих, які були досліджені судом першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Враховуючи сукупність доказів, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у вживанні, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, є порушенням п.п. «є» п.2.10 ПДР та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Застосовуючи до водія ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та особу правопорушника.
Доводи апеляційної скарги, про те, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні докази вживання алкоголю після ДТП, апеляційний суд оцінює критично з огляду на наявні докази, зокрема відеозапис та письмові пояснення самого ОСОБА_1 . 
Твердження захисника про те, що працівники поліції повинні були скласти протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп?яніння на увагу суду не заслуговують через їх безпідставність.
Інших доводів на спростування вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.п. «є» п.2.10 ПДР апеляційна скарга не містить.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.п. «є» п.2.10 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.130 КУпАП як вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.4ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.
За таких обставин, оскаржувана постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Беспрозванного Дмитра Олександровича - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Беспрозванного Дмитра Олександровича - залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Крамаренко Т.В.