Справа № 354/642/25
Провадження № 2/354/391/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
29 грудня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Остап`юк М.В.
при секретарі Крицкалюк Я.М.
без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2010 року по справі № 2-12479/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 862-7 ДОУ 1 А (10611899000) від 12 жовтня 2006 року в розмірі 66 674,90 грн, судові витрати в розмірі 666,75 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечування розгляду справи в розмірі 120,00 грн, загалом - 67 461 грн 65 коп. Між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» 08 грудня 2011 року укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов?язанні шляхом відступлення ПАТ «УКРСИББАНК» на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 862-7 ДОУ 1 А від 12 жовтня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 . В подальшому між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» 11 травня 2019 року був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов?язанні шляхом відступлення Банком на користь Товариства прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 862-7 ДОУ 1 А від 12 жовтня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року у справі №2-12479/10 (провадження №6/522/1407/19) замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» та поновлено пропущений строк пред?явлення виконавчих листів до виконання, видачі дублікатів виконавчих листів. Позивач зазначає, що станом на час подання цієї заяви рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2010 року по справі № 2-12479/10 Боржниками не виконане, наявну перед Товариством заборгованість не погашено. Зазначив, що невиконання Боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення. На період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов?язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності визначеної статтею 625 ЦК України, зокрема стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Відповідно до Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов?язання сума інфляційних втрат Позивача від несплати Відповідачем заборгованості за Кредитним договором в межах строку позовної давності за період з 02.04.2017р. по 23.03.2022 р. становить 24 537,73 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу за Кредитним договором №862 - 7 ДОУ 1 А від 12.10.2006, яка підтверджена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2010 року по справі № 2-12479/10, становить 7 436, 30 грн. Позивач просить позов задоволити і стягнути з Відповідача заборгованість на загальну суму - 31 974, 03 грн.
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2025 року відкрито провадження у справі.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності Сторони позивача та про повне підтримання позовних вимог. 
У судові засідання Відповідач не з`явився, своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку.
Судом встановлено, що 09.12.2010 Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 2-12479/10, яким задоволено позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» та вирішено стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором № 862-7 ДОУ 1 А в сумі 66 674, 90 грн, судовий збір в розмірі 666,75 грн та витрати на інформаційно - техніче забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.
Рішення суду набрало законної сили.
Станом на 24.04.2025 року боргові зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за Договором № 862-7 ДОУ 1 А у з сумі 66 674, 90 грн лишаються невиконаними.
08.11.2012 первісний кредитор Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» відступив право вимоги за вказаним вище кредитним договором ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».
11.05.2019 ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги з кредитним договором ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на підставі договору №1369/К про відступлення права вимоги (а.с.13).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 (справа № 2-12479/10) замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2010 року, а сааме: стягувача АКІБ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».
У 2025 році ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулося з позовом до боржника ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, який є предметом цього судового розгляду.
Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обставини щодо факту виникнення у відповідача боргу, його розміру та підстав були встановлені рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09.12.2010 у справі № 2-12479/10 між тими самими сторонами і повторному доведенню не підлягають.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 р. в справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. в справі № 686/21962/15-ц.
Відтак, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на договірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення.
Сторона позивача реалізуючи своє право на одержання від позичальника грошового зобов`язання визначеного рішенням суду, з урахуванням суми інфляційних та 3 % річних за прострочення боргових зобов`язань, що є законним та підлягає задоволенню.
Суд звертає увагу, що в даному випадку розмір інфляційних втрат та 3% річних, передбачений статтею 625 ЦК України, який просить стягнути позивач не перевищує суму заборгованості. Крім того, інфляційні втрати не є неустойкою, вони розраховуються за індексом інфляції та є механізмом компенсації за знецінювання грошей через інфляцію, а не штрафною санкцією за невиконання зобов`язання.
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи та з урахуванням критеріїв розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.
Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.
Керуючись статтями 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Позов ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» заборгованість з інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 31 974,03 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Яремчанським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні ім`я сторін:
Позивач: ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ», зареєстроване місцезнаходження: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 40 x, ЄДРПОУ 34615314; 
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повний текст рішення складено 22.01.2026.

Головуючий суддя:      Марія ОСТАП`ЮК