ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 січня 2026 року справа №360/1244/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача Бездолі Олександра Вікторовича та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року (повне судове рішення складено 25 серпня 2025 року) у справі № 360/1244/25 (суддя в І інстанції Тихонов І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Бездоля Олександр Вікторович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - Управління), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.05.2025 №121630011984 про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення від 21.03.2025 про призначення пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058) починаючи з 03.12.2024.
В обґрунтування позову зазначено, що 02.12.2024 позивачу виповнилося 55 років, у зв`язку із чим він через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 20.02.2025 звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років. На свою заяву позивач отримав відмову у призначенні пенсії за вислугу років, але у своєму рішенні ГУ ПФУ у Львівській області зазначило, що до документів заявником долучено посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1 від 22.10.2019, що дає йому право на пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058. У цьому рішенні про відмову також було встановлено, що ОСОБА_1 виповнилося 55 років та він має наявний страховий стаж 30 років 10 місяців 19 днів. У зв`язку із зазначеним, 13.03.2025 ОСОБА_1 повторно звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України вже із заявою про призначення йому пенсії за віком. За результатами розгляду заяви від 13.03.2025 та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 21.03.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058 починаючи з 13.03.2025. При цьому, 05.05.2025 відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком за нормами частини 4 пункту 1 статті 115 Закону № 1058 та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про призначення від 21.03.2025) у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії, а саме - не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ. Позивач вважає протиправним вищевказане рішення та вважає, що відповідач зобов`язаний призначити йому виплату дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058 починаючи з 03.12.2024.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії на заміну рішення від 21.03.2025 про призначення пенсії від 05.05.2025 №121630011984.
Зобов`язано Управління призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, згідно з поданою ним заявою від 13.03.2025.
В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив хибний висновок щодо дати, з якої позивачу має бути призначена пенсія, не застосувавши приписи норм матеріального права, а саме ч. 1 ст. 45 та п. 14-6.2 розділу XV Закону № 1058.
Просив скасувати рішення місцевого суду в частині зобов`язання відповідача призначити позивач дострокову пенсію за віком, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, згідно з поданою ним заявою від 13.03.2025. 
Ухвалити у цій частині нове рішення по справі, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, починаючи з 03.12.2024 (з дня, що настає за днем досягнення позивачем пенсійного віку (55 років)).

Відповідач в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначив, що правом на дострокове призначення пенсії за віком за визначених умов наділені не всі особи зі статусом учасника бойових дій, а тільки ті, які є військовослужбовцями, резервістами чи військовозобов`язаними, або особами, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. Просив звернути увагу, що довідка від 29.11.2019 чітко містить зазначення, що вона видана працівнику Збройних сил України. Згідно записів трудової книжки теж очевидним є те, що у період з 23.04.2018 по 13.07.2022 позивач працював на посаді інженера-землевпорядника. Даний запис скріплений печаткою Міністерства оборони України. Таким чином, на час надання статусу «Учасника бойових дій» позивач працював спеціалістом, будучи державним службовцем. Тобто, позивач не належить до переліку осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, а тому на нього не розповсюджуються пільги щодо призначення дострокової пенсії за віком згідно із пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058. Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 05.05.2025 № 121630011987 на заміну рішення від 21.03.2025 про призначення пенсії відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте в межах та у спосіб визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Просив скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в Донецькій та Луганській областях, будучи працівником ЗСУ та військовозобов`язаним, що підтверджується довідкою від 10.08.2019 №1487 та від 29.11.2019 № 523//25, витягами з наказів ГШ ЗСУ від 30.07.2018 №36/ДСК та від 10.08.2018 №90дск.
22.10.2019 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилося 55 років, у зв`язку із чим він через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України 20.02.2025 звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №121630011984 від 28.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки документів, які б підтверджували стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не надано. При цьому зазначено, що до документів заявником долучено посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1 від 22.10.2019, що дає право на пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також у цьому рішенні про відмову було встановлено, що ОСОБА_1 виповнилося 55 років та він має наявний страховий стаж 30 років 10 місяців 19 днів.
13.03.2025 позивач повторно звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 121630011984 від 24.03.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком за нормами пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” починаючи з 13.03.2025.
05.05.2025 відділом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 13.03.2025 про призначення пенсії за віком за нормами частини 4 пункту 1 статті 115 Закону № 1058 та прийнято рішення № 121630011984 про відмову в призначенні пенсії за віком (на заміну рішення про призначення від 21.03.2025) у зв`язку з відсутністю підстав для призначення пенсії, а саме - не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції станом на 03.12.2024 – дати досягнення позивачем 55-річного віку) право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
{Абзац перший пункту 4 частини першої статті 115 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3886-IX від 18.07.2024}
З аналізу зазначених норм вбачається, що право на призначення дострокової пенсії після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків мають особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Досягнення позивачем необхідного пенсійного віку (55 років) та наявність у нього необхідного стажу (25 років) не є спірним у даній справі, що підтверджується, зокрема копією оскаржуваного рішення № 121630011984 від 05.05.2025.
Водночас, зі змісту рішення відповідача № 121630011984 від 05.05.2025 вбачається, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу на умовах пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України № 1058-IV слугувало те, що позивач не належить до числа військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, осіб з числа резервістів, військовозобов`язаних, як передбачено пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону 1058, а також через те, що статус УБД він отримав як працівник ЗСУ.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком згідно з пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV, суд бере до уваги Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з підпунктом 6 пункту 2.1 Порядку № 22-1 документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком є, зокрема, документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації; посвідчення учасника бойових дій.
Суд звертає увагу, що положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.
Такий правий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №340/576/19, від 17.01.2023 у справі № 580/8208/21.
Як вбачається із наданих суду доказів, ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у Донецькій та Луганській областях, що підтверджується витягами з наказів Генерального штабу Збройних Сил України від 30.07.2018 №36/ДСК та Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 10.08.2018 №90 дск.
22 жовтня 2019 року Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким пред`явник такого посвідчення має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Отже, з наведеного слідує, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон України № 2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1-2 Закону України № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон України № 3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
За приписами статті 6 Закону України № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Положення № 302).
Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону № 3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Учасникам бойових дій (стаття 6 Закону України № 3551-XII) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».
Відповідно до пункту 7 Положення № 302 Посвідчення учасника бойових дій і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, Національної гвардії, ДСНС, СБУ, розвідувальних органів, Управління державної охорони, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою, Державним бюро розслідувань, Національним антикорупційним бюро в порядку, встановленому цими органами.
Отже, повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії, належать органам, які видають «Посвідчення учасника бойових дій».
Суд звертає увагу, що факт участі позивача у бойових діях уже був встановлений державою під час вирішення питання щодо наявності підстав для видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій.
Таким чином, «Посвідчення учасника бойових дій» є належним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі й пільгами щодо дострокового призначення пенсії.
Надане позивачем при зверненні за призначенням пенсії посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , видане 22.10.2019 Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України на ім`я позивача, є чинним, недійсним та скасованим у встановленому порядку не визнавалось. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 у справі № 591/3086/16-а зазначив, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.
Відтак, зазначене посвідчення підтверджує те, що позивач є військовослужбовцем, який брав участь у бойових діях, та є документом, який надає йому право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України №1058-IV.
Враховуючи викладене, підстави для відмови в призначенні позивачу дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відсутні, оскільки з досягненням віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років позивач має право на призначення пенсії за віком, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058-IV, у зв`язку з чим спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Правовий висновок стосовно наявності права на призначення достроково пенсії за віком працівникам ЗСУ вже надавався Верховним Судом в постанові від 28 лютого 2019 року в справі №452/855/17, в якому зазначено наступне.
«Частиною 9 ст.1 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (№2232-ХІІ) визначено, що військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Статтею 28 цього Закону передбачено, що граничний вік перебування в запасі військовозобов`язаних становить 60 років.
Враховуючи, що дослідженими судами доказами встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним (що підтверджується військовим квитком), йому встановлено статус учасника бойових дій, а тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах із 15.02.2017 відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».».
В нинішній справі фактичні обставини аналогічні.
Те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним на даний час, а також те, що він був військовозобов`язаним на період травень-червень 2018 року (коли приймав участь як працівник ЗСУ у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони …), підтверджується його Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , виданим замість попереднього Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 06.04.2018. 
Позивач повністю підпадає під цей статус, відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", де зазначено, що військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Тобто, позивач на момент отримання статусу УБД був одночасно і працівником ЗСУ і військовозобов`язаним, а також на дату звернення за призначенням пенсії він є військовозобов`язаним. 
Відповідні норми абзацу 6 пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (що були чинними на час виникнення правовідносин, яким надано оцінку Верховним Судом в справі №452/855/17) аналогічні приписам п. 4 ч. 1 ст. 115 того ж Закону, тому висновки Верховного Суду в справі №452/855/17 є повністю релевантними обставин справи, що переглядається апеляційним судом.
Отже, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Так, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Крім того, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Водночас, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на встановлені вище обставини у їх сукупності, суд першої інстанції вірно вважав, що належним способом захисту порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо дати, з якої слід призначити пенсію.
Окружний суд визначив таку дату з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком (13.03.2025), не навівши відповідного мотивування.
Разом з тим, відповідно до пункту 14-6.2 розділу XV Закону № 1058-IV тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається, зокрема, за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. 
В даному випадку однією з основних умов для призначення позивачу дострокової пенсії за віком є досягнення ним віку 55 років.
02.12.2024 позивачу виповнилося 55 років, він проживав на території, на якій ведуться (велися) бойові дії та яка є тимчасово окупованою - зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою від 10.12.2019 № 13714. У зв`язку із тимчасовою окупацією м. Сєвєродонецька він був вимушений виїхати у м. Дніпро і має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою від 23.03.2022, в якій зазначений та сама адреса реєстрації в м. Сєвєродонецьку (з урахуванням перейменування вулиці). 
Звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні, тому пенсія йому повинна бути призначена з дня, що настає за днем досягнення відповідного пенсійного віку, тобто з 03.12.2024.
Отже, апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні в даті призначення пенсії.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Бездолі Олександра Вікторовича – задовольнити.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 360/1244/25 – змінити, внаслідок чого в абзаці першому резолютивної частини слово «частково» замінити словом «повністю», а в абзаці третьому – вислів «згідно з поданою ним заявою від 13.03.2025» замінити висловом «починаючи з 03.12.2024», а також виключити четвертий абзац резолютивної частини.
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 360/1244/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 26 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. В. Геращенко