Справа № 638/16520/25
н/п 2-а/953/18/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2026 року 

Київський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участі секретаря судового засідання Лушпай В.О.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Стеценко А.Ю.,
відповідача 1 – не з`явився, 
відповідача 2 – Федюк Д.В.
розглянув у м. Харків адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 ,
Департаменту патрульної поліції
про визнання протиправною, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Харківській області Аліфіренко Артема Валерійовича (далі – Аліфіренко А.В.) та Департаменту патрульної поліції (далі – ДПП), в якому просить: 
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5487080 від 15.08.2025 року винесеної стосовно ОСОБА_1 ;
- справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП закрити на підставі положень пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору.
Позов мотивований таким:
- Інспектор у тексті Постанови і за змістом відеозапису неповно навів і наголосив відомості про свою посаду;
- Інспектор не оголосив, яка справа розглядається і те, що позивач притягається до адміністративної відповідальності;
- Інспектор у постанові не здійснив позначку (відмітку) щодо роз`яснення позивачу положень статті 63 Конституції України;
- у постанові некоректно наведено посилання на зміст нормативного акту – підпункту а) пункту 2.1 ПДР, дослівно, зазначивши про "Керування ТЗ особою, права керування ТЗ", а такий стан є об`єктивним свідченням суттєвого порушення норми матеріального права оскільки в офіційному тексті цієї норми дослівно йдеться про те, що: "Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії" тобто не констатував у постанові норми обов`язково належної поведінки водія;
- Інспектор у тексті постанови неправильно навів дослівне: "Відео Бк 471769" чим об`єктивно вказав на відеофіксацію, здійснену працівником Національної поліції України, нормативно не передбаченим для цього технічним приладом і технічним засобом відеофіксації правопорушень;
- Інспектор не забезпечив режиму безперервності відеофіксації виконання своїх службових обов`язків, пов`язаних зі спілкуванням з позивачем наявним у нього портативним відеореєстратором, що відбулось всупереч вимог положень пункту 5 розділу ІІ Інструкції 1026;
- Інспектор у спілкуванні з позивачем – особою, яка притягається до адміністративної відповідальність був особисто нещирим, а саме неправдиво стверджував про наявність відеодоказів керування позивачем транспортним засобом, які в дійсності були відсутніми, про що завідомо було відомо Інспектору.
Стислий виклад заперечень відповідача
17.10.2025 від представника ДПП надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона просила в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відзив на позовну заяву мотивовано таким:
- ОСОБА_1 15.08.2025 о 09.45 за адресою: місто Харків, проспект Науки, 60, керуючи транспортним засобом ACURA ILX, номерний знак НОМЕР_1 рухався у населеному пункті місто Харків зі швидкістю 81 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год. Під час перевірки документів було виявлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28.04.2025 за частиною першою статті 130 КУпАП;
- оскаржувана постанова відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП, про що свідчить посилання на відеозапис розгляду справи з портативного відеореєстратора № 471769 в пункті 7 постанови та у пункті 5, 7 постанови вказано технічний прилад TruCam 001133 за допомогою якого виявлено правопорушення, а також посилання у пункті 7 постанови на відеозаписи з відеореєстратора Ксіомі розташованого у службовому транспортному засобі;
- межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття (постанови Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16);
- з відеозапису з відеореєстратора розташованого у службовому транспортному засобі "XIAOMI" вбачається, що 15:08:2025 о 10:36:50 на місце події під`їжджає транспортний засіб з якого виходить чоловік (10:36:56). О 10:37:09 вказаний чоловік вітається за руки з позивачем. Батько позивача прибув на місце події лише о 10.36 та об`єктивно не міг керувати транспортним засобом ACURA ILX, номерний знак НОМЕР_1 в момент вчинення правопорушення.
Процесуальні дії у справі
Суд ухвалою від 13.10.2025 прийняв позов до розгляду та відкрив позовне провадження в адміністративній справі, призначив судове засідання, встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав.
23.10.2025 розгляд справи було відкладено до 07.11.2025, у зв`язку з необхідністю надання учасникам справи реалізувати свої права (відповідач 1 отримав ухвалу про відкриття 22.10.2025).
19.11.2025 суд задовольнив клопотання позивач про виклик свідка, викликав у судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 .
Свідок у судові засідання не з`явився.
09.01.2026 від представника позивача надійшла заява, в якій він вказав про відмову від заявленого ним клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_3 .
12.01.2026 у судове засідання з`явились позивач, його представник та представник ДПП. Аліфіренко А.В. у судове засідання не з`явився. Про судове провадження повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомив.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 205 КАС України).
За таких обставин, враховуючи належне повідомлення учасників справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача 1.
Представник позивача та позивач підтримали подане ними клопотання про відмову від свідка, відповідач вважав за необхідне допитати свідка. Суд ураховуючи, що свідок двічі не з`явився на виклик суду, заяву позивача про відмову від раніше поданого клопотання, враховуючи принцип диспозитивності, дійшов висновку про залишення поданого позивачем клопотання без розгляду.
Позивач та його представник у судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив його задовольнити. ДПП проти позову заперечило та просило відмовити у його задоволенні.
Фактичні обставини, встановлені судом
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 15.08.2025 серії ЕНА № 5487080 15.08.2025 у м. Харків, проспект Науки (Леніна), 60 була розглянута справа щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови 15.08.2025 09:45:52 м. Харків, проспект Науки (Леніна), 60 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ACURA ILX НОМЕР_1 , в населеному пункті м. Харків зі швидкістю 81 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam TC001133, та під час перевірки документів виявлено, що даний громадянин позбавлений права керування таким транспортним засобом, рішення Київського районного суду м Харків від 28.04.2025 за частиною першою статті 130 КУпАП, чим порушив пункт 2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, чим порушив частину четверту статті 126 КУпАП.
Згідно з відеозаписом з приладу "TruCam001133.avi" вбачається рух автомобіля ACURA, державний номерний знак НОМЕР_1 15.08.2025 о 09:45 год., зафіксовано швидкість руху автомобіля 81 км/год.
Відповідно до відеозапису "з відеореєстратора Ксіомі – 1 частина" 15.08.2025 у проміжок часу з 09:46:19 до 09:47:05 зафіксовано, як автомобіль ACURA з`їжджає з проїжджої частини у поворот праворуч.
Згідно з відеозаписом "з відеореєстратора Ксіомі – 2 частина" 15.08.2025 у проміжок часу 10:36:38 до 10:37:30 зафіксовано, як до автомобіля патрульної поліції під`їжджає автомобіль білого кольору, з переднього пасажирського сидіння якого виходить чоловік (як встановлено батько позивача – ОСОБА_3 ), після цього вони відходять з проїжджої частини і на узбіччі тиснуть один одному руки.
Відповідно до відеозапису "з портативного відеореєстратора 471769_1 частина" 15.08.2025 (час фіксації з 11:13 год. до 12:18 год.) зафіксовано ОСОБА_1 та працівники патрульної поліції. О 11:45 год. поліцейський представляється ( ОСОБА_2 ) і запитує фактичне місце проживання. Після цього повідомляє, що за те, що ОСОБА_1 15.08.2025 керував транспортним засобом за адресою: м. Харків, проспект Науки (Леніна), 60 перевищив швидкість, рухався зі швидкістю 81 км/год.; знаходився за кермом та виходив з водійського місця; до матеріалу долучаються пояснення особи; під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2025, тому буде застосовано важчу санкцію статті, а саме частину четверту статті 126 КУпАП; інспектор роз`яснює права особи та порядок оскарження постанови. Упродовж усього цього часу біля автомобіля стоїть батько позивача – ОСОБА_3 .
У судовому засіданні позивач пояснив, що перебував в автомобілі на передньому пасажирському сидінні і після зупинки автомобіля до них підійшов працівник патрульної поліції. Після цього позивач вийшов з автомобіля і продовжив розмову з працівником патрульної поліції, а батько залишив місце події, у зв`язку з нагальною необхідністю.
Свідок ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, пояснень з приводу обставин події не надав.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
У справі склались правовідносини з дотримання правил дорожнього руху (далі – ПДР). Спір у справі стосується правомірності / неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка, чи прийняті рішення суб`єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Диспозиція частини четвертої статті 126 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Щодо кола відповідачів
Відповідно до частини першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, у тому числі за частинами першою, другою і четвертою статті 126.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частина друга статті 222 КУпАП).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі – у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права вказує, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 126 КУпАП, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу Національної поліції (частини перша, друга статті 222 КУпАП).
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною четвертою статті 126 КУпАП. Подібні за змістом висновки (щодо неможливості посадової особи бути відповідачем про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення) викладено у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16, від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17, від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17).
Згідно з частиною третьою статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
За таких обставин, суд зазначає, що інспектор Аліфіренко А.В. є неналежним відповідачем у справі, а тому в частині заявлених до нього вимог слід відмовити на підставі частини третьої статті 48 КАС України. Водночас суд враховує, що іншим відповідачем визначено ДПП, який є юридичною особою, належить до органів Національної поліції та є належним відповідачем у відповідній категорії справ, а тому розглядає позовні вимоги до вказаної особи.
Щодо суті позовних вимог
Основним аргументом позивача є те, що він не керував транспортним засобом 15.08.2025.
Як вбачається з матеріалів справи , автомобіль ACURA, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався 15.08.2025 о 09:45 год. у м. Харків, проспект Науки, 60, водій якого перевищив допустиму швидкість руху в населеному пункті, що стало підставою для його зупинки, після чого автомобіль з`їхав з проїжджої частини праворуч, що підтверджується постановою від 15.08.2025 серії ЕНА № 5487080, відеозаписом з приладу "TruCam001133.avi", відеозапису "з відеореєстратора Ксіомі – 1 частина".
На відеозаписі "з відеореєстратора Ксіомі – 1 частина" зафіксовано з`їзд автомобіль ACURA праворуч, до якого відразу попрямував інспектор, зупинка автомобіля праворуч. При цьому пасажирські двері не відчинялись, натомість з вказаного відеозапису вбачається, що з водійського місця виходить особа, чим спростовуються пояснення позивача з приводу того, що він та батько перебували в автомобілі до того, як до них підійшов працівник патрульної поліції. При цьому з відеозапису вбачається, що з автомобіля виходить особа з водійського місця, передні пасажирські двері не відкривались, а тому вказані посилання визнаються безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Крім того, згідно з відеозаписом "з відеореєстратора Ксіомі – 2 частина" зафіксовано, що 15.08.2025 о 10:36 на місце події під`їжджає автомобіль білого кольору, з переднього пасажирського сидіння якого виходить ОСОБА_3 і після вітається з позивачем (тиснуть один одному руки). Указана обставина не заперечується учасниками справи. Указане, на переконання суду, вказує, що ОСОБА_3 не перебував на місці події безпосередньо в момент зупинки автомобіля ACURA, д.н.з. НОМЕР_1 .
Також суд враховує поведінку ОСОБА_3 в момент складання проведення розгляду справи інспектором (відеозапис "з портативного відеореєстратора 471769_1 частина"), на якому він стоїть біля автомобіля і жодного разу не зазначає, що він керував автомобілем ACURA, д.н.з. НОМЕР_1 , коли працівники патрульної поліції його зупинили.
У цьому контексті суд також вважає за необхідне зазначати таке.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (абзац другий); виконувати передбачені законом вимоги поліцейського (абзац третій). У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; тримати руки в полі зору поліцейського і не виходити з транспортного засобу без дозволу.
Аналіз наведених норм вказує, що водій, після його зупинки поліцейським зобов`язаний зупинити транспортний засіб і не виходити з транспортного засобу без дозволу.
У цьому випадку суд враховує, що свідок, про якого заявляв сам позивач (його батько) у судове засідання не з`явився, пояснень з приводу подій правопорушення не надав, а також пояснень нагальної (екстреної) необхідності залишення місця події без дозволу поліцейського. Таких доказів нагальної необхідності (погіршення стану здоров`я, крайня необхідність тощо) позивач також не надав. При цьому приписи частини другої статті 16 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язують водія залишатись на місці події і не виходити з транспортного засобу.
Суд зазначає, що саме посилання позивача (особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності) на відсутність доказів його перебування за кермом автомобіля, з урахування встановлених обставин (руху автомобіля; перебування на відеозаписі позивача з 09:45 год. і тільки з 10:36 год. з`явлення на відеозаписі іншої особи (батька позивача), яка, як вказує позивач, керувала автомобілем; вітання позивача з його батьком (що для стороннього спостерігач вказує, що особи бачаться вперше в цей день), суперечності пояснень позивача (щодо місця, на якому він перебував в автомобілі та вийшов з нього з наявними доказами) не може визнаватись достатнім доказом обставини керування автомобілем.
В основі посилань позивача лежить помилковий підхід у застосуванні положень КАС України щодо обов`язку доказування, який не сприяє всебічному з`ясуванню обставин у справі, оскільки фактично повною мірою покладає обов`язок доказування на суб`єкта владних повноважень, тоді як позивач, отримуючи змогу на пасивну участь у встановленні обставин, (заперечуючи факт керування), мотивує свою позицію суто покладенням тягаря доказування правомірності прийнятого рішення на суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України, що, тим не менше, не ґрунтується на правильному застосуванні цієї правової норми.
Велика Палата Верховного Суду у своїй судовій практиці неодноразово вказувала на помилковості такого розуміння встановлених КАС України правил доказування в аспекті участі приватної особи в цьому процесі з урахуванням передбаченого частиною другою статті 77 КАС України покладення тягаря доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності на суб`єкта владних повноважень. Зокрема, про це йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 990/49/23, де містяться посилання на постанови від 15.09.2022 у справі № 9901/166/21 та від 23.03.2023 у справі № 9901/276/21. Суд враховує, що в згаданих справах предмет спору та суб`єктний склад не був тотожним справі, яка розглядається (оскаржувалися укази Президента України про припинення громадянства), що втім не позбавляє можливості послатися mutatis mutandis на сформульований у цих справах загальний підхід у питанні доказування.
Суд враховує вимоги частини першої статті 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також у частині першій статті 45 КАС України акцентовано увагу на тому, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зокрема, учасник справи має добросовісно реалізовувати свої процесуальні права щодо одержання та подання доказів до суду.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування, тобто спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало і переконливо сторони виконали вимоги щодо розподілу тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у правильності своєї позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 160/9719/22).
Пасивна процесуальна поведінка позивача, яка проявляється винятково у посиланні на визначений процесуальним законом розподіл тягаря доказування між сторонами, а також в ухиленні від спростування доводів та доказів відповідача, в цьому випадку має тлумачитися саме на користь відповідача – суб`єкта владних повноважень (пункт 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 990/49/23).
За таких обставин, суд враховує, що (І) свідок не з`явився у судове засідання і не підтвердив факту керування автомобілем (доказів неможливості явки до суду не надано); (ІІ) докази нагальності (хвороба, погіршення стану здоров`я тощо) залишення місця події без дозволу поліцейського відсутні; (IІІ) на відеозаписі "з відеореєстратора Ксіомі – 1 частина" зафіксовано зупинку автомобіля і вихід з водійського місця однієї особи та відсутність будь-яких інших осіб на відео в цей момент (зокрема виходу з переднього пасажирського сидіння); (IV) на відеозаписі зафіксовано прибуття ОСОБА_3 на місце події о 10:36 год., тобто після 50 хв. з моменту зупинки; (V) поведінку ОСОБА_3 під час розгляду справи інспектором (роз`яснення прав та обов`язків позивачу, обставин порушення), який жодного разу не вказав інспектору, що за кермом перебував саме він, а не його син; (VI) позивач не оскаржив дії інспектора. Тобто позивач не спростував факт існування обставини, що зафіксовані в оскаржуваній постанові і на порушення статті 77 КАС України щодо обов`язку доведення не спростовував обставин вчинення правопорушення.
Отже, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом ACURA, д.нз. НОМЕР_1 15.08.2025 о 09:45 год., а позивач не спростував наведених обставин в порушення частини першої статті 77 КАС України. Доводів щодо суті правопорушення (наявність обставин позбавлення його права керування (постанова Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2025) та, відповідно, відсутність у нього права керування транспортним засобом) позивач не наводив.
Щодо інших доводів позивача
Позивач у позові звертає увагу не недоліки у розгляді справи та оформлені постанови (інспектор не повністю вказав посаду, відсутність інформування водія про причину зупинки, недоліки у формулюванні порушення тощо).
З досліджених судом відеозаписів, зокрема "з портативного відеореєстратора 471769_1 частина" вбачається, що інспектор представляється (Аліфіренко А.В.); повідомляє причину зупинки (перевищення швидкості); повідомляє про долучення пояснень особи; роз`яснює права особи та порядок оскарження постанови.
Упродовж усього цього часу ОСОБА_1 не вказує на незрозумілість прав та обов`язків, передбачених статтею 268 КУпАП або ж необхідність додатково роз`яснити йому такі. У судовому засіданні позивач та його представник не вказали, яке конкретно право йому не роз`яснено, яким він не міг скористатись.
Відповідно до частини другої статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Оскаржувана постанова містить усі наведені дані та реквізити.
Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18, від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.
Суд зазначає, що наведені позивачем недоліки у розгляді та оформлені постанови є суто формальними (не зазначення повністю посади, формулювання правопорушення) і не вказує на істотне (фундаментальне) порушення і не могло вплинути на прийняти посадовою особою рішення, а тому такі доводи визнаються необґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду заяви
Суд, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні дійшов висновку, що позивач не довів незаконності ухвалення постанови від 15.08.2025 серії ЕНА № 5487080, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Суд вважає, що відповідач відповідно до положень ст. 77 КАС України доведено правомірність прийнятого рішення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, винесена уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, справу вирішено на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, а тому дана постанова скасуванню не підлягає.
За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення (пункт 1 частини третьої статті 286 КАС України).
Отже, позовна заява не підлягає задоволенню у частині відповідача 1, у зв`язку з неправильним визначенням відповідача у справі, а в частині відповідача 2 через недоведеність та необґрунтованість.
Судові витрати
З урахуванням ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу і залишаються за позивачем.
Керуючись ст. 2, 5, 77, 243 – 246, 250, 255, 286, 292 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною, скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушеннязалишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено та проголошено 12.01.2026.

Суддя           Роман ВІТЮК