ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" січня 2026 р. справа № 300/8465/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.09.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком. Однак, згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.09.2025 №092550003556 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1975, зокрема період проходження військової служби з 19.10.1979 по 18.10.1981 та періоди роботи з 02.07.1975 по 18.07.1979 на посаді різноробочого в колгоспі «Прогрес», з 08.03.1982 по 14.08.1987 на посаді тракториста в колгоспі « 60-річчя СРСР», з 08.05.1988 по 29.03.1995 на посаді різноробочого СВК «Червона Калина», з 04.04.1995 по 25.11.1996 на посаді машиніста-тракториста СВК «Червона Калина», з 28.10.1991 по 23.03.1992, з 15.10.1992 по 16.04.1993, з 20.10.1993 по 16.04.1994, з 17.10.1994 по 06.03.1995, з 25.11.1996 по 22.03.1997, з 17.11.1997 по 15.04.1998, з 28.10.1998 по 15.04.1999, з 15.10.1999 по 15.04.2000 на посаді кочегара шкільної котельні с. Раковець, з 03.08.2000 по 04.12.2000 на посаді лісника в Прикарпатському лісництві, з 24.04.2003 по 18.12.2003 на посаді машиніста-тракториста СВК «Червона Калина». Вказане рішення є протиправним, так як за змістом ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач зазначив, що його трудова книжка містить всі необхідні дані, які підтверджують факт роботи у спірні періоди. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи. Тому, слід скасувати вказане рішення, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу вказані періоди роботи та проходження військової служби.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. Зазначив, що згідно з поданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 9 місяців 16 днів. Як наслідок, страховий стаж позивача є недостатнім, тому правомірно відмовлено в призначенні йому пенсії за віком. Звернув увагу, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки вона не містить дату видачі та має нечітку печатку, непридатну для сприйняття змісту. Для підтвердження записів у трудовій книжці необхідно надати уточнюючі довідки. Вказав, що до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 02.07.1975 по 31.12.1975, з 15.04.1976 по 31.12.1976, з 01.01.1977 по 31.12.1977, з 01.01.1978 по 31.12.1978, з 01.01.1979 по 18.10.1979, з 19.10.1979 по 15.10.1981, з 15.02.1982 по 31.12.1982, з 01.01.1983 по 31.12.1983, з 15.03.1984 по 31.12.1984, з 15.04.1985 по 31.12.1985, з 01.07.1988 по 31.12.1988, з 15.01.1989 по 31.12.1989, з 01.01.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 28.10.1991, з 29.10.1991 по 21.03.1992, з 22.03.1992 по 13.10.1992, з 14.10.1992 по 16.04.1993, з 17.04.1993 по 19.10.1993, з 20.10.1993 по 14.04.1994, з 17.10.1994 по 09.03.1996, з 25.11.1996 по 22.03.1997, з 17.11.1997 по 14.04.1998, з 26.10.1998 по 15.04.1999, з 15.10.1999 по 15.04.2000, з 03.08.2000 по 04.12.2000, з 01.02.2001 по 13.02.2001, з 01.04.2001 по 29.04.2001, з 15.12.2001 по31.12.2001, з 15.08.2002 по 15.09.2002, з 15.09.2003 по 30.09.2003, з 15.12.2003 по 31.12.2003. Просив суд у задоволенні позову відмовити. 
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. Зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , тому не може бути відповідачем у даній справі. Звернув увагу, що до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи в колгоспі у відповідності до відомостей про кількість вироблених трудоднів. Просив суд у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Згідно з ч.3 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.
Тому, під час розгляду даної справи відповідь на відзив позивача суд не бере до уваги, як заяву по суті справи.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 02.09.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.77-78).
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням від 09.09.2025 №092550003556 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У даному рішенні зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно з поданими документами. 
У цьому ж рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 11 років 9 місяців 16 днів (а.с.19).
Позивач, вважаючи протиправним вищевказане рішення відповідача, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що склалися в даній адміністративній справі, суд зазначає наступне.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (частина 1 статті 92 Конституції України).
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
При цьому, відповідно до частини 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).
Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.
З системного аналізу наведених норм слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені або зазначені неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.
Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.
Відомостями, трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджено період проходження військової служби з 19.10.1979 по 18.10.1981 та періоди роботи: з 28.10.1991 по 23.03.1992, з 15.10.1992 по 16.04.1993, з 20.10.1993 по 16.04.1994, з 17.10.1994 по 06.03.1995, з 25.11.1996 по 22.03.1997, з 17.11.1997 по 15.04.1998, з 26.10.1998 по 15.04.1999, з 15.10.1999 по 15.04.2000, з 03.08.2000 по 04.12.2000, з 24.04.2003 по 18.12.2003.
Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач був прийнятий на таку роботу за спірні періоди.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110) затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).
Суд зазначає, що до 1993 року порядок ведення трудових книжок регулювався постановою Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (зі змінами) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252 зі змінами).
У наведених документах передбачалося, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення проводилися адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов?язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу. Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що вище стоїть, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.
У розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускалося. При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номера, дати внесення запису у графі 3 писалося: «Запис за № таким недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)» і в графі 4 повторювалися дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації.
Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.1 Інструкції №58 встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України. 
Згідно з п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Одночасно, пунктом 2.12 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
Як уже встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи згідно з трудовою книжкою, оскільки, як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, трудова книжка не містить дату видачі та має нечітку печатку, непридатну для сприйняття змісту. Таким чином, підставою незарахування зазначених у трудовій книжці періодів роботи до страхового стажу став допущений недолік при заповненні трудової книжки позивача. 
Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, в якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.
Крім того, згідно з пунктом 1.5 Інструкції №58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
На переконання суду, незазначення дати заповнення трудової книжки при її заповненні вперше, обов`язок щодо внесення якої покладено на роботодавця, не може мати наслідком позбавлення особи права зарахування певних періодів до страхового стажу.
Разом з цим, як вбачається із розрахунку стажу ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу позивача вже зараховано періоди роботи: з 29.10.1991 по 21.03.1992, з 15.10.1992 по 16.04.1993, з 20.10.1993 по 14.04.1994, з 17.10.1994 по 06.03.1995, з 25.11.1996 по 22.03.1997, з 17.11.1997 по 14.04.1998, з 26.10.1998 по 15.04.1999, з 15.10.1999 по 15.04.2000, з 03.08.2000 по 04.12.2000, з 15.09.2003 по 30.09.2003, з 15.12.2003 по 18.12.2003 (а.с.98). 
За таких обставин, позовна вимога в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди роботи не підлягає задоволенню.
Як наслідок зарахуванню до страхового стажу позивача підлягають наступні періоди роботи: 28.10.1991, з 22.03.1992 по 23.03.1992, з 15.04.1994 по 16.04.1994, 15.04.1998, з 24.04.2003 по 14.09.2003, з 01.10.2003 по 14.12.2003.
Щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду проходження військової служби, окрім вищезазначених висновків, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 19.10.1979 по 15.10.1981 згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.09.2025 №145 (а.с.20, 25-31). 
Суд зазначає, що відповідно до запису трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 19.10.1979 по 18.10.1981 проходив службу у армії. Підстава внесення запису: військовий квиток № НОМЕР_3 (а.с.86 на звороті).
Суд зазначає, що вказаний запис повністю відповідає відомостям військового квитка серії НОМЕР_2 , а саме: згідно з пунктом 8 позивач призваний на строкову військову службу і направлення у військову частину 19.10.1979; згідно з пунктом 12 позивач звільнений із військової служби 15.10.1981 та направлений до РВК, щоб стати на військовий облік до 18.10.1981 (а.с.25).
Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, суд зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не враховано у повному обсязі період проходження позивачем військової служби до його страхового стажу.
Щодо періодів роботи ОСОБА_1 з 02.07.1975 по 18.07.1979 на посаді різноробочого в колгоспі «Прогрес», з 08.03.1982 по 14.08.1987 на посаді тракториста в колгоспі « 60-річчя СРСР», з 08.05.1988 по 29.03.1995 на посаді різноробочого СВК «Червона Калина», з 04.04.1995 по 25.11.1996 на посаді машиніста-тракториста СВК «Червона Калина», суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.
Відомостями, трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи з 08.03.1982 по 14.08.1987, з 02.05.1988 по 29.03.1995, з 04.04.1995 по 25.11.1996.
Також у трудовій книжці позивача є записи стосовно трудової участі в громадському господарстві, зокрема про виконання річного мінімуму трудової участі в господарстві та встановлений мінімум трудової участі на рік. Так, у трудовій книжці є такі записи: рік / прийнятий колгоспом трудовим мінімум / виконання річного мінімуму: 1988 рік /260 днів /191 день; 1989 рік / 260 днів / 74 дні; 1990 рік / 260 днів / 39 днів; 1995 рік / 230 днів /27 днів (а.с.22).
При цьому, в трудовій книжці позивача не зазначено причини невиконання річного мінімуму трудової участі.
Одночасно суд зазначає, що у довідці від 07.11.2025 №2/09, яка видана Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Корнів», підтверджено факт роботи позивача в період з 02.07.1975 по 18.10.1979 у колгоспі «Прогрес», який в листопаді 1977 перейменовано в колгосп « 60-річчя СРСР» (а.с.49).
Крім цього, відомостями про кількість вироблених трудоднів від 01.09.2025 №7, архівною довідкою від 29.07.2022 №332-Л про відпрацьовані вихододні в колгоспі ім.Карла Маркса Криничанського району Дніпропетровської області, архівною довідкою від 01.08.2022 №338-Л про відпрацьовані вихододні в колгоспі «Маяк» Криничанського району Дніпропетровської області, архівною довідкою від 05.07.2021 №Л-32/01-15 підтверджено кількість вироблених позивачем трудоднів, зокрема за: 1975 рік – 7 днів, 1976 рік – 5 днів, 1977 рік – 138 днів, 1978 рік – 204 дні, 1979 рік – 220 днів, 1980 рік – 11 днів, 1982 рік – 123 дні, 1983 рік – 68 днів, 1984 рік – 147 днів + 78 днів, 1985 рік – 92 дні + 64 дні, 1988 рік – 191 день, 1989 рік – 156 днів + 74 дні, 1990 рік – 223 дні + 39 днів, 1991 рік – 11 днів + 3 дні, 1992 рік – 55 днів + 32 дні, 1993 рік – 8 днів +87 днів, 1995 рік – 27 днів (а.с.32, 40, 42, 46).
Разом з цим, як вбачається із розрахунку стажу ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до страхового стажу позивача вже зараховано за: 1975 рік – 7 днів, 1976 рік – 5 днів, 1977 рік – 138 днів, 1978 рік – 204 дні, 1979 рік – 220 днів, 1982 рік – 123 дні, 1983 рік – 68 днів, 1984 рік – 147 днів, 1985 рік – 92 дні, 1988 рік – 6 місяців, 1989 рік – 230 днів, 1990 рік – 262 дні, 1991 рік – 3 дні, 1992 рік – 55 днів, 1993 рік – 8 днів (а.с.98). 
Як наслідок зарахуванню до страхового стажу позивача підлягають періоди роботи у колгоспі за фактичним виконанням встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, зокрема за: 1980 рік – 11 днів, 1984 рік – 78 днів, 1985 рік – 64 дні, 1991 рік – 11 днів, 1992 рік – 32 дні, 1993 рік – 87 днів, 1995 рік – 27 днів.
За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням наведеного, а також відсутності доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки ОСОБА_1 щодо спірних періодів роботи, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи.
Як наслідок, рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 09.09.2025 №092550003556, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, підлягає до скасування.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Вимогами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У даній справі, органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 по справі №500/1216/23 (провадження №К/990/37966/23).
Враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії від 09.09.2025 №092550003556, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності щодо розгляду заяви позивача від 02.09.2025), зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 16.10.1981по 18.10.1981, періоди роботи: 28.10.1991, з 22.03.1992 по 23.03.1992, з 15.04.1994 по 16.04.1994, 15.04.1998, з 24.04.2003 по 14.09.2003, з 01.10.2003 по 14.12.2003 та періоди роботи у колгоспі за фактичним виконанням встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, зокрема за 1980 рік – 11 днів, 1984 рік – 78 днів, 1985 рік – 64 дні, 1991 рік – 11 днів, 1992 рік – 32 дні, 1993 рік – 87 днів, 1995 рік – 27 днів. 
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає до часткового задоволення.
Враховуючи приписи ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 700 грн. сплаченого судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.09.2025 №092550003556 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, вул. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди: проходження військової служби з 16.10.1981 по 18.10.1981; роботи: 28.10.1991, з 22.03.1992 по 23.03.1992, з 15.04.1994 по 16.04.1994, 15.04.1998, з 24.04.2003 по 14.09.2003, з 01.10.2003 по 14.12.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, вул. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоди роботи у колгоспі за фактичним виконанням встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві: за 1980 рік – 11 днів, 1984 рік – 78 днів, 1985 рік –64 дні, 1991 рік – 11 днів, 1992 рік –32 дні, 1993 рік – 87 днів, 1995 рік – 27 днів.
У задоволенні решти позову та до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, вул. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 700 (сімсот) грн. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Могила А.Б.