ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/4776/24 пров. № А/857/26014/24 А/857/26015/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді – Ніколіна В.В.,
суддів – Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року, прийняте суддею Боршовським Т.І., в м. Івано-Франківську, в порядку письмового провадження, у справі № 300/4776/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року, ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у його звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_2 ); зобов`язати відповідача звільнити старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_2 ).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийняту за результатом розгляду рапорта від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорта від 02.11.2023. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» («у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд»).
Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року заяву представника позивача від 18.09.2024 задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2422,40 грн.
Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, їх оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, неповного дослідження доказів.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду відсутні інші особи, окрім її онука – позивача, які можуть здійснювати такий догляд.
Зазначає, що оскільки рішення суду першої інстанції повинно бути скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову, відповідно, додаткове рішення, яким витрати на правничу допомогу покладено на відповідача, також повинно бути скасовано.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, а також скасувати додаткове рішення. 
Позивач подав відзив на апеляційні скарги, в якому просить залишити такі без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 призваний з 28.02.2022 на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 та проходить військову службу на посаді старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони (військова частина НОМЕР_4 ) НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (військова частина НОМЕР_1 ) Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України, що підтверджується копіями військового квитка серії НОМЕР_5 від 03.10.2022 та довідки Військової частини НОМЕР_4 від 10.08.2023 № 1417.
02.11.2023 на ім`я командира 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи.
До вказаного рапорта від 02.11.2023 позивачем долучено документи: нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду медико-соціальною комісією №1576 від 02.06.2023, нотаріально засвідчений Висновок про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та обслуговуватись і потребують соціальної послуг з догляду на не професійній основі №1576 від 02.06.2023, нотаріально засвідчену копію довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ №481150 від 31.05.2023, нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_7 від 07.06.2023; нотаріально засвідчену копію витягу з протоколу №7 засідання опікунської ради від 29.09.2023; нотаріально засвідчену копію висновку щодо реєстрації ОСОБА_1 помічником бабусі Свистун О.В. від 02.10.2023 №58-д; нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 ; нотаріально засвідчену копію РНОКПП ОСОБА_1 ; довідку № 21963 від 26.10.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, копію паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_9 ; копію висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП «Лисецької лікарні» від 07.08.2023 №2079.
Командир взводу погодив рапорт позивача та клопотав перед командиром роти, який також погодив такий рапорт та клопотав перед командиром Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони).
07.11.2023 командир Військової частини НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони) у порядку підлеглості (підпорядкованості) подав до вищестоячого командування - до НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (Військова частина НОМЕР_1 ) відповідне клопотання про звільнення старшого солдата ОСОБА_1 на підставі поданого рапорта від 02.11.2023 про звільнення з військової служби.
09.11.2023 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності висновку МСЕК про те, що особа потребує постійного догляду та немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 09.11.2023 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 06.11.2023.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23, яке набрало законної сили 09.04.2024, визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення його з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, з урахуванням висновків суду.
Позивач подав по команді рапорт від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі ОСОБА_2 ) за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, до якого долучив пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_10 від 31.01.2023.
Командир Військової частини НОМЕР_4 подав на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 клопотання № 1477/1/594 від 09.05.2024 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Дане клопотання від 09.05.2024 за № 1477/1/594 надійшло 10.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції за № 3172.
11.05.2024 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 вказане клопотання повернуто без розгляду з підстав відсутності доказів про необхідність ОСОБА_1 здійснювати догляд за особою, немає доказів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, про що 11.05.2024 зроблено запис безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024.
Представник позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом № 29/5-1 від 29.05.2024 про надання інформації про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23.
Листом №1472/2/458 від 01.06.2024 Військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про те, що станом на 01.06.2024 ОСОБА_1 повторно не звертався з рапортом про звільнення з військової служби.
Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи (бабусею ОСОБА_2 ), звернувся до суду з цим позовом.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.
Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі – Закон №2232-XII) передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорта від 02.11.2023) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення) пунктом 279 якого встановлено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення № 1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно пункту 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26.06.2024 у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби необхідністю у здійсненні постійного догляду за своєю бабусею ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Так, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки позивач не надав відповідачу доказів відсутності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї другого ступеня споріднення та доказів того, що інші члени сім`ї першого ступеня споріднення (чоловік та дочка) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Окрім цього, позивач не надав відповідачу докази, які підтверджують, що ОСОБА_2 є його рідною бабусею.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 встановлено, що ОСОБА_1 з 23.08.2011 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також зареєстрована ОСОБА_2 - бабуся позивача, яка потребує постійного догляду у розумінні абзацу восьмого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, що підтверджується висновком від 02.06.2023 за №1576 про те, що ОСОБА_2 потребує догляду вдома та їй рекомендується соціальна послуга з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Інших осіб за вказаною адресою не зареєстровано. Зазначене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 26.10.2023 за №21963. 
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ група.
За інформацією уповноважених органів державної влади в соціальній сфері в ОСОБА_2 з числа близьких родичів є: чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , оскільки їй протипоказані будь-які фізичні навантаження, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП «Лисецької лікарні» від 07.08.2023 за №2079.
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23 ОСОБА_1 подав по команді рапорт від 09.05.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи (бабусі ОСОБА_2 ) за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, до якого долучив пенсійне посвідчення ОСОБА_4 серії НОМЕР_10 від 31.01.2023.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є непрацездатною особою, оскільки отримує пенсію за віком. При цьому вік ОСОБА_4 - 74 роки. 
Також, ОСОБА_1 додатково до поданого пенсійного посвідчення долучив до рапорту від 09.05.2024 про звільнення з військової служби консультативний висновок від 07.05.2024, складений лікарем ОСОБА_5 про стан здоров`я ОСОБА_4 з переліком хвороб та рекомендацій про те, що за станом здоров`я і віку ОСОБА_4 не може виконувати будь-які навантаження і доглядати за хворою людиною
Суд першої інстанції вірно вказав, що приписи підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, в редакції на час подання рапорту про звільнення, не конкретизують обставин, які конкретно можуть підтверджувати умову щодо неможливості особою здійснювати догляд.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що запис уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 про повернення без розгляду рапорта ОСОБА_1 від 09.05.2024, зроблений безпосередньо у клопотанні командира Військової частини НОМЕР_4 від 09.05.2024, не містить зауважень до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_10 від 31.01.2023 та консультативного висновку від 07.05.2024, поданих разом з рапортом від 09.05.2024.
Так, родинні стосунки позивача та ОСОБА_2 встановлені в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі № 300/8867/23.
Також, інформація про такі обставини родинних зав`язків містяться у витязі з протоколу № 7 засідання опікунської ради від 29.09.2023 та висновку директора Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради від 02.10.2023, долучених до рапорта ОСОБА_1 від 02.11.2023 про звільнення з військової служби.
Суд першої інстанції вірно вказав, що зміни з додатковими вимогами для можливості звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, внесені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ, які набрали чинності з 18.05.2024, поширюють свою дію лише на ті відносини, які виникли після набуття Законом № 3633-ІХ чинності.
ОСОБА_1 вперше подав відповідачу рапорт про звільнення 02.11.2023. Після оскарження в судовому порядку відмови у його звільненні з військової служби, позивач 09.05.2024 подав доповнення до такого рапорту від 02.11.2023, до якого долучив необхідні документи, однак відповідач знову відмовив 11.05.2024 у звільненні з військової служби.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач подав рапорти і відповідачем такі розглядались до 18.05.2024, в той час, коли була чинною редакція статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка не встановлювала такої додаткової умови для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, як необхідність підтвердження в інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення їхньої особистої потреби в постійному догляді на підставі висновків медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правом на звільнення позивача з військової служби наділений командир Військової частини НОМЕР_1 , де проходить військову службу позивач, якій підпорядковується Військова частина НОМЕР_4 , оскільки командир Військової частини НОМЕР_4 не наділений правом остаточного вирішення питання по суті рапорту ОСОБА_1 щодо його звільнення з військової служби.
На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду дійшов висновку про визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд), прийняту за результатом розгляду рапорту від 02.11.2023 та доповнення від 09.05.2024 до рапорту від 02.11.2023.
Щодо зобов`язальної частини рішення суду, то колегія суддів зазначає, що відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).
Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, суд не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, установивши достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами у справі, щодо звільнення позивача відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, на підставі частини другої статті 9 КАС України обґрунтовано зобов`язав військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на вказаних підставах.
Щодо оскарження додаткового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року, то колегія суддів зазначає таке.
18.09.2024 року надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, згідно якого представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 грн. 
Ухвалюючи додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року, суд першої інстанції вважав справедливим відшкодування позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2422,40 грн., тобто в розмірі двох ставок судового збору 1211,20 грн. за подання та розгляд цього позову встановленим законом професійним суддею, що буде співмірним зі складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом юридичних послуг.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.
Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Пунктом 1 частини третьої зазначеної статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача надано: договір № 1 від 09.12.2023 про надання правничої допомоги (юридичних послуг); додаток № 1 від 11.06.2024 до Договору про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 09.12.2023; акт № 1 від 17.09.2024 виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 09.12.2023; квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 11.06.2024 про отримання від ОСОБА_1 30000,00 грн. за Договором про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 09.12.2023.
Так, відповідно до акту № 1 від 17.09.2024 виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги (юридичних послуг) № 1 від 09.12.2023, адвокатом Тимошенком Д.В. надані ОСОБА_1 такі види правової допомоги: підготовка (написання) та подання позовної заяви до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Сил територіальної оборони Збройних Сил України Міністерства оборони України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби (6 год. за ціною 3000,00 грн. за одну годину, на загальну суму 18000,00 грн.); підготовка (написання) та подання заяви про ухвалення додаткового рішення (4 год. за ціною 3000,00 грн. за одну годину, на загальну суму 12000,00 грн.). Загальна сума за надані послуги 30000,00 грн.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорію складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 30000 грн. є завищеним, оскільки є неспівмірним зі складністю справи. Підготовка такої позовної заяви не потребувала значного часу і не мала завдати значних клопотів для адвоката.
При цьому, первинна позовна заява від 14.06.2024 складена представником позивача з описками, що слугувало підставами для прийняття ухвали Івано-Франківським окружним адміністративним судом від 04.07.2024 про її залишення без руху.
Враховуючи вищевикладене, те, що позивачем не оскаржувалось додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року та відсутністю обгрунтувань апеляційної скарги відповідача в цій частині, колегія суддів вважає, що визначені судом першої інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2422,40 грн., будуть співмірними зі складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом юридичних послуг.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави часткового задоволення позовних вимог з виходом за їх межі, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 300/4776/24, без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська