ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 листопада 2025 року                          
м. Київ
 
справа № 587/3140/23
провадження № 61-1921св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                             Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Виконавчий комітет Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, Бездрицька сільська рада Сумського району Сумської області як орган опіки та піклування,
треті особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області як органу опіки та піклування, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова Сергія Євгеновича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2024 рокуу складі судді Степаненка О. А. та постанову Сумського апеляційного суду від 14 січня 2025 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Криворотенка В. І., Філонової Ю. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст вимог заяви
 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Бездрицької сільської ради від 11 вересня 2023 року № 38 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо направлення до суду подання про призначення його опікуном над племінником ОСОБА_2 ».
 
Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що він звернувся до органу опіки та піклування Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області з письмовою заявою про розгляд питання щодо направлення до суду подання про призначення його опікуном племінника ОСОБА_2 , який у зв`язку зі смертю батька та діями матері, які викликають сумнів у їх відповідності інтересам ОСОБА_2 , опинився у скрутній життєвій ситуації.
 
Рішенням Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області                                  від 11 вересня 2023 року № 38 відмовлено у призначенні його опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року опікуном недієздатного                              ОСОБА_2 визнано його матір - ОСОБА_3 .
 
Вважає таке рішення незаконним, оскільки наявність призначеного опікуна, не перешкоджає призначенню ще одного опікуна.
 
Вказував, що він є родичем ОСОБА_2 , має бажання та можливість піклуватися про нього та допомагати йому, тому звернувся до органу опіки та піклування                              з метою отримання відповідного подання, надавши необхідні документи.
 
Крім того, зазначав, що оскаржуваним рішенням відповідач відмовив                                     у призначенні його опікуном, а не у видачі подання, хоча відповідно до законодавства України рішення про призначення опікуном чи відмову у призначенні опікуном може ухвалити суд.
 
Таким чином, виконавчий комітет перебрав на себе повноваження визначати хто саме має бути опікуном недієздатної особи.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Сумський районний суд Сумської області рішенням від 30 квітня 2024 року                                   у задоволенні позову відмовив. 
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що ОСОБА_1 не надав суду належних доказів на підтвердження своїх вимог щодо необхідності призначення його другим опікуном недієздатного ОСОБА_2 , тому немає підстав для визнання незаконним оскаржуваного рішення сільської ради.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Сумський апеляційний суд постановою від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Рижовим С. Є., залишив без задоволення. Рішення Сумського районного суду Сумської області                    від 30 квітня 2024 року залишив без змін.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рижов С. Є. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 січня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції                               в іншому складі.
 
Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 жовтня  2023 року у справі № 716/932/22;
відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                           у подібних правовідносинах щодо застосування частини другої статті 79 ЦК України під час оскарження рішення органу опіки та піклування про відмову у видачі подання про призначення опікуном, а саме: підстави скасування такого рішення, можливість застосування Правил опіки і піклування, положень інформаційної картки, як підстав скасування рішення; 
відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права                                 у подібних правовідносинах, а саме: частини шостої статті 300 ЦПК України щодо строку дії всіх судових рішень щодо визнання осіб недієздатними, ухвалених до                      15 грудня 2017 року (до внесення змін до ЦПК України щодо терміну дії судових рішень про визнання особи недієздатною);
в ухваленні рішення суду першої інстанції брав участь суддя, якому було заявлено відвід (пункт 2 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій всупереч частині шостій статті 300 ЦПК України дійшли помилкового висновку про те, що опікуном ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , тобто він має статус недієздатної особи та має опікуна. 
 
Суди, замість перевірки рішення виконавчого комітету щодо його відповідності актам цивільного законодавства та дотримання цивільних прав та інтересів, фактично розглянули питання про доцільність призначення опікуном    ОСОБА_1 , чим порушили принцип диспозитивності.
 
Суди не врахували, що єдиною підставою для відмови у рішенні зазначено те, що опікуном визнано матір, проте відповідно до частини п`ятої статті 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
 
У квітні 2025 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними й обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
24 березня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 24 березня 2015 року у справі № 587/426/15 ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном його батька, ОСОБА_4 , 1962 року народження. Рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили 03 квітня 2015 року і було ухвалено відповідно до ЦПК України, що діяв до 15 грудня 2017 року.
 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 листопада 2020 року                у справі № 587/2182/20 опікуном над недієздатним ОСОБА_2 призначено його матір, ОСОБА_3 . Це рішення набрало законної сили 14 грудня 2020 року. Після визнання ОСОБА_2 недієздатним судові рішення з приводу поновлення його дієздатності з часу прийняття судового рішення у 2015 році не приймались, обставин, які дали б підстави для відновлення дієздатності, не було, а тому не було підстав для повторного визнання його недієздатним у судовому порядку.
 
24 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до органу опіки та піклування Сумської міської ради із заявою щодо розгляду питання про направлення до суду подання про призначення його опікуном (піклувальником) над недієздатним племінником ОСОБА_2 .
 
Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради 10 серпня                     2023 року заяву ОСОБА_1 разом з доданими документами направив для розгляду за належністю до Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, до компетенції якої як органу опіки та піклування входить розгляд такої категорії заяв.
 
Рішенням Виконавчого комітету Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області від 11 вересня 2023 року № 38 ОСОБА_1 відмовлено                                  у призначенні його опікуном недієздатного ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року                        у справі № 587/2182/20 опікуном недієздатного ОСОБА_2 визнано матір, ОСОБА_3 . 
 
Також суд встановив, що згідно з актами обстеження фактичного місця проживання ОСОБА_2 від 13 травня 2023 року та від 10 листопада 2023 року ОСОБА_2 проживає зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 . Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією від 08 грудня 2020 року серії 12 ААБ № 758667 ОСОБА_2                       є інвалідом з дитинства, група інвалідності 2, інвалідність встановлено безтерміново. Умови проживання задовільні. На момент обстеження в кімнатах було прибрано, тепло, чисто, ліки та продукти є в достатній кількості. ОСОБА_2 має власну кімнату, особисті речі. ОСОБА_3 самостійно здійснює належний догляд за сином, забезпечує його всім необхідним: продуктами, ліками, здійснює за ним щоденний догляд, належним чином виконує обов`язки опікуна.
 
Жителі с. Бездрик Сумського району Сумської області підтверджують факт належного виконання ОСОБА_3 обов`язків опікуна стосовно її сина.
 
Крім того, суд встановив, що у провадженні Сумського районного суду Сумської області перебувала справа № 587/1720/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, про визнання ОСОБА_2 недієздатним та встановлення опіки.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
 
Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).
 
Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння; недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України                                від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
 
Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.
 
У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
 
Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 56 ЦК України).
 
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування (підпункт 4 пункту «б» частини першої статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
 
Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.
 
У частинах другій - п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
 
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
 
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.
 
Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України і Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 затверджено Правила опіки та піклування, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 червня                 1999 року за № 387/3680 (далі - Правила).
 
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Правил опіка (піклування) є особливою формою державної турботи, зокрема, про повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів.
 
Опіка (піклування) встановлюється для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.
 
Згідно з пунктами 2.1, 2.4 Правил опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка (піклування) встановлюється за місцем проживання особи, яка підлягає опіці (піклуванню), або за місцем проживання опікуна (піклувальника).
 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 496/4271/16-а (провадження                                        № 11-606апп18) сформулювала правовий висновок про те, що рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами, таке рішення не порушує прав та обов`язків інших опікунів та підопічного. Правові наслідки для інших опікунів, підопічного виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, в процесі чого саме і відбувається оцінка усіх доказів у сукупності, зокрема й оскаржуваного рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду, який розглядає справу і вирішує правове питання призначення опікуна недієздатній особі.
 
Предметом спору у цій справі є незгода позивача з рішенням відповідача                                      від 11 вересня 2023 року № 38, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні його опікуном недієздатного ОСОБА_2 . Підставою такої відмови стало те, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року                        у справі № 587/2182/20 опікуном недієздатного ОСОБА_2 визнано матір, ОСОБА_3 . 
 
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте в межах повноважень органу місцевого самоврядування та відповідає вимогам законодавства.
 
Водночас суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що питання про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна належать до компетенції суду.
 
При цьому рішення органу опіки та піклування є дорадчим документом і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано та/або не рекомендовано призначити опікуном, адже такому документу може бути надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі судом при вирішенні по суті питання про призначення позивача опікуном/співопікуном.
 
З огляду на наведене в цілому правильним є висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, про відмову в задоволенні позову, однак з інших мотивів, ніж зазначили суди попередніх інстанцій.
 
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення                                           у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте                     в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи наведене, оскаржувані судові рішення слід змінити в частині мотивів відмови у позові з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.  
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова Сергія Євгеновича задовольнити частково.
 
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 30 квітня 2024 року та постанову Сумського апеляційного суду від 14 січня 2025 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко    В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов