ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/284/22  Номер провадження 22-ц/814/17/26	Головуючий у 1-й інстанції Юрлагіна Т.В.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Секретар:Грицак А.Я.
Розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком , про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини , про поділ внатурі майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Чутівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
Від відповідача за первісним позовом надійшов зустрічний позов до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини, про поділ в натурі майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який відповідач подав до початку розгляду справи по суті та просив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом. Вважає, що вимоги за позовами пов`язані і їх спільний розгляд є доцільним.
Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено та повернуто позов позивачу.
Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушення норм процесуального права , та без належного дослідження справи.
Апелянт зауважує, що між сторонами у справі було досягнуто домовленості , що ОСОБА_2 не звертається із позовом про стягнення аліментів , натомість все майно набуте у шлюбі залишається в її користуванні. Також досягнуто згоди , що місце проживання дітей буде визначено за їхнім особистим вибором.
Всупереч домовленості , ОСОБА_2 звернулась із позовом про стягнення аліментів та почала створювати перешкоди у виборі дітьми їх місця проживання.
Скаржник вказує, що звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька дитини. Зазначені позовні вимоги на його думку є взаємовиключними до первісного позову та в разі їх задоволення судом, первісні вимоги не підлягають задоволенню.
Зважаючи на викладені обставини та взаємопов`язаність позовів ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що первинний і зустрічний позови не взаємопов`язані між собою і їх спільний розгляд не є доцільним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
Отже, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним.
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
Право відповідача подати до позивача зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Таке право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, установлених процесуальним законодавством. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за умови не лише їх взаємопов`язаності, а й доцільності їх спільного розгляду.
Зустрічний позов має певну специфіку, яка відрізняє його від інших видів позовів (зокрема, й від первісного).
По-перше, право подання зустрічного позову має не будь-який учасник процесу, а лише відповідач за первісним позовом; пред`являється він до первісного позивача.
По-друге, подання зустрічного позову є можливим лише до винесення судом першої інстанції рішення за первісним позовом.
По-третє, зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що первісний позов стосується стягнення аліментів на утримання дітей, разом із тим як зустрічні позовні вимоги стосуються визначення місця проживання дітей , виключення відомостей про батька зі свідоцтва про народження та поділ майна подружжя, а тому їх спільний розгляд є недоцільним.
Зустрічний позов ґрунтується на оспорюванні відповідачем батьківства , щодо повнолітньої ОСОБА_3 та на оспорюванні місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також містить вимоги щодо поділу майна подружжя. 
Тобто фактично ставиться питання про виключення відомостей з актового запису про народження , визначення місця проживання дітей з батьком та поділ нежитлового приміщення і транспортного засобу що набуті подружжям під час шлюбу.
Отже, можливе задоволення зустрічного позову і : виключення відомостей про батька з актового запису про народження ОСОБА_6 ; визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом із батьком ОСОБА_1 ; поділ майна , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та транспортного засобу днз НОМЕР_1 - не унеможливить задоволення первісного позову, тому ці позови не є взаємопов`язаними та їх не доцільно розглядати разом.
З викладеного слідує, що позови не є безпосередньо пов`язані один з одним, вимоги зустрічного позову не є взаємопов`язаними з первісними позовними вимогами, задоволення зустрічних позовних вимог не виключить повністю задоволення первісних позовних вимог, відтак їх спільний розгляд не буде досягати мети доцільності для оперативного і правильного вирішення спорів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті зустрічного позову та його повернення є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону та відповідають задоволенню інтересів неповнолітніх дітей. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Чутівського районного суду Полтавської області від 27 червня 2022 року  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов