ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2409/26 Справа № 210/6987/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод»,
розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Зеркіна Артура Сергійовича на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення не зазначена), 
ВСТАНОВИВ

В жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Зеркіна А.С. звернулася до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод», (надалі - ТОВ «Ливарно-механічний завод») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову представник зазначив, що ОСОБА_1 з 1993 року по 2018 рік працювала в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в шкідливих факторах для здоров`я. 
В період часу з 20.03.2018 року по 05.03.2024 рік працювала на ТОВ «Ливарно-Механічний завод». 
Актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 30.05.2025 року встановлено наявність у позивача професійного захворювання: радиколупатія попереково-крижова L4, L5, S1 на фоні сходникового ретроспондилістезу тіла L1 та L2, полі сегментарної дископатії та стенозу хребетного каналу, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами з порушенням функції ходи, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом лівого тазостегнового суглобу (ПФ другого ступеня). 
Відповідно до п. 17 вказаного Акту встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 20.03.2018 по 05.03.2024 стрижневиком ручного формування фасоночаноливарного цеху ТОВ «Ливарно-Механічний завод» виконувала наступні види робіт: роботи по виготовленню складних фасонних стрижнів за стрижневими ящиками, складаються з декількох рознімань та від`ємних частин, з раками та каркасами , зі складною системою газовідводів; виготовленню складних стрижнів з керамічних маси для відливання спеціального сплаву та виготовленню складних стрижнів з рідких самотвердіючих сумішей виготовленню складних стрижнів за шаблоном; по складанню стрижнів для особливо складних відливок з опилюванням та підгонкою за складним кондукторами та шаблонами; клеєнню та кріпленню стрижнів болтами з заправлянням швів, фарбуванням і сушінням; укладенню рамок та стрижнів, складанню ящиків, прокладанню гнотів, наколювання отворів та прорізанню каналів під час виготовлення особливо складних та відповідальних стрижнів. Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування, підпадала під вплив фізичних навантажень, вібрації, показники яких перевищували допустимі норми. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Відокремленого підрозділу «Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л. Шупика», м. Кривий Ріг від 30.04.2025, протокол №17/213 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив також, тривалий час роботи стрижневиком ручного формування фасоночавуноливарного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під впливом фізичних навантажень, вібрації, показники яких перевищують допустимі. 
Згідно Витягу з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 231/25/3461/В дата прийняття рішення 19.09.2025, номер рішення 231/25/3461/Р позивачу з 08.08.2025 року встановлено третю групу інвалідності (п. 17.1.5), причина інвалідності професійне захворювання (п. 17.1.10). Також, 08.08.2025 визначено ступінь втрати працездатності на рівні 40 % (з 30.04.2025 року по 08.08. 2026 року). 
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено звичайний спосіб життя позивача, вона позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, змушена приходити систематичні медичні обстеження профільних лікарів. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 300 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Ливарно-Механічний завод» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000,00 грн. без врахування податків з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з ТОВ «Ливарно-Механічний завод» на користь держави судові витрати в розмірі 1211,20 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Представник позивача, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невмотивованість рішення суду, просив його змінити, збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 300000,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Єфремова Т.О. просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін. Суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачка пропрацювала на даному підприємстві лише 5 років, тоді як більшу частину трудового стажу в шкідливих умовах праці на інших металургійних підприємствах.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, з 30.07.1986 по 03.11.1987 працювала електромонтером по обслуговуванню електрообладнання моториста – мастильник Криворізького цементно-гірського комбінату, з 19.11.1987 по 22.05.1993 працювала гардеробницею, санітаркою поліклінічного відділення міської лікарні в м. Кривий Ріг; з 08.06.1993 по 01.02.2009 працювала стреженщиком ручного формування фасоночавуноливарного цеху Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату Криворіжсталь, з 01.02.2009 по 19.03.2018 стриженщик ручної формовки ливарно-кувального виробництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та з 20.03.2018 по 05.03.2024 стрижневиком ручного формування фасоночаноливарного цеху ТОВ «Ливарно-Механічний завод»
Згідно медичного висновку закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії,, що має право встановлювати остаточний діагноз хронічних професійних захворювань про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) Національного університету охорони здоров`я імені П.Л.Шупика відокремленого підрозділу «Науково-практичний медичний центр професійного захворювання Національного університету охорони здоров`я імені П.Л.Шупика» від 30.04.2025 протокол №17/213 ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: радиколупатія попереково-крижова L4, L5, S1 на фоні сходникового ретроспондилістезу тіла L1 та L2, полі сегментарної дископатії та стенозу хребетного каналу, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами з порушенням функції ходи, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом лівого тазостегнового суглобу (ПФ другого ступеня).
Відповідно до п.п. 17, 18, 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.05.2025 року, форми П-4, який затверджений т.в.о. начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці С.В.Бланк. 03.05.2025 року, встановлено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 20.03.2018 по 05.03.2024 стрижневиком ручного формування фасоночаноливарного цеху ТОВ «Ливарно-Механічний завод» виконувала наступні види робіт: роботи по виготовленню складних фасонних стрижнів за стрижневими ящиками, складаються з декількох рознімань та від`ємних частин, з раками та каркасами , зі складною системою газовідводів; виготовленню складних стрижнів з керамічних маси для відливання спеціального сплаву та виготовленню складних стрижнів з рідких самотвердіючих сумішей виготовленню складних стрижнів за шаблоном; по складанню стрижнів для особливо складних відливок з опилюванням та підгонкою за складним кондукторами та шаблонами; клеєнню та кріпленню стрижнів болтами з заправлянням швів, фарбуванням і сушінням; укладенню рамок та стрижнів, складанню ящиків, прокладанню гнотів, наколювання отворів та прорізанню каналів під час виготовлення особливо складних та відповідальних стрижнів. Внаслідок недосконалості робочого місця, технологічного процесу та устаткування, підпадала під вплив фізичних навантажень, вібрації, показники яких перевищували допустимі норми. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Відокремленого підрозділу «Науково-практичний медичний центр професійного здоров`я НУОЗ України імені П.Л. Шупика», м. Кривий Ріг від 30.04.2025, протокол №17/213 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив також, тривалий час роботи стрижневиком ручного формування фасоночавуноливарного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» під впливом фізичних навантажень, вібрації, показники яких перевищують допустимі.
Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): важкість парці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 9 кг. за зміну при нормативному значенні до 7 кг.; періодичне перебування у незручній робочій позі становила від 66,2 % часу зміни при нормативному значені 25 %, нахили корпусу складали 250-310 разів за зміну при нормативному значенні 51-100, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил та вібрація локальна при еквівалентні рівні локальної вібрації на 1-6 дБ перевищувала допустимий рівень згідно СН 3.3.6.039-99. 
Враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу визначити конкретних осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. 
Згідно Витягу з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу 231/25/3461/В дата прийняття рішення 19.09.2025, номер рішення 231/25/3461/Р позивачу з 08.08.2025 року встановлено третю групу інвалідності (п. 17.1.5), причина інвалідності професійне захворювання (п. 17.1.10). Також, 08.08.2025 визначено ступінь втрати працездатності на рівні 40 % (з 30.04.2025 року по 08.08. 2026 року). 
Так, наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого 1361 Амбулаторії ЗПСМ №4 м. Кривий Ріг, виписки №69/25 із медичної картки амбулаторної хворої «Медичного центру поліклініки металургійного виробництва» .
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків в тому числі і на підприємстві відповідача, тому позивачу роботодавець ТОВ «Ливарно-Механічний завод», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 30 травня 2025 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідача у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням її здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкоди за рахунок зокрема ТОВ «Ливарно-Механічний завод»
Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 80 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності. 
Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.
Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, визначений судом до стягнення з відповідача на користь позивача без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними хронічними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона у віці 57 років, втратила професійну працездатність у розмірі 40%, отримала третю групу інвалідності, що свідчить про тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість швидкого відновлення попереднього стану.
Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, вимушена була звільнитися, оскільки її постійно турбує біль у спині, вона вимушена постійно приймати ліки та періодично проходити лікування.
Обмірковуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року в цивільній справі №690/217/21, за якими суд касаційної інстанції погодився з аргументованими мотивами суду апеляційної інстанції про те, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого, який втратив внаслідок нещасного випадку на виробництві 70% професійної працездатності та отримав 2 групу інвалідності.
В даній справі, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих чотирьох професійних хронічних захворювань під час роботи виробництві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у розмірі 40% та встановлення 3 групи інвалідності, що безумовно тягне за собою суттєві зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 80 000,00 грн. до 260 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу представника позивача.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ТОВ «Ливарно-механічний завод» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1211,20 грн. до 2600,00 грн, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ТОВ «Ливарно-механічний завод» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3900,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (2600,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу представника позивача адвоката Зеркіна Артура Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу 05 листопада 2025 року в частині розміру стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» на користь на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши її розмір з 80 000,00 гривень до 260 000,00 гривень. 
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу 05 листопада 2025 року в частині стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 1 211,20 гривень до 2 600 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ливарно-механічний завод» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги позивачем в розмірі 3 900 гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 січня 2026 року.

Головуючий:
Судді: