П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Київ

Справа №759/12156/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/739/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.,
суддів: Верланова С.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Ключника А.С. 06 листопада 2024 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В

У червні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ,в якому просило стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №101524731 від 12 червня 2021 року у розмірі 85750,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн
Позов обґрунтовано тим, що 12 червня 2021 року ОСОБА_1 за власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» подала заявку на отримання кредиту №101524731. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит №101524731 від 12 червня 2021 року з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. Проте, відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання. В подальшому 14.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 08Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним Договором №101524731 від 12 червня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» була обґрунтованою та документально підтвердженою та становила 85750,00 грн. З врахуванням вищенаведеного позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №101524731 від 12 червня 2021 року у розмірі 83750 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у 2365, 90 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
У решті позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 83750 грн суд виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості.
Щодо стягнення комісії в розмірі 2000 грн суд вказав, що заявлена вимога не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягали задоволенню.

Не погодився з вказаним рішенням суду відповідач, представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв`язку з неповним встановленням обставин справи.
Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що нею було укладено договір про надання кредитних коштів, нею не подавалась заявка про надання кредиту і не надавала іншим особам персональні дані. анкета-заява та кредитний договір були підписані одноразовим ідентифікатором. Вказує, що судом не було встановлено, яким чином був надісланий позивачем та отриманий відповідачем одноразовий ідентифікатор, тобто матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання відповідачем цього одноразового ідентифікатора.
Зазначає, що має картку «Монобанк», але вона має інший номер, аніж № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 25 березня 2025 року, а тому вона не отримувала зазначені кошти в розмірі 20000 грн.
На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. 

Позивач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріалами справи, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.
Матеріали справи містять копію договору, сторонами якого визначено ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , номер договору 101524731, дата 12 червня 2021 року /а.с.24-27/.
У п.6.1. договору вказано, що цей договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Договір на першій сторінці містить відмітки, що він підписаний зі сторонами ТОВ «Мілоан» в особі генерального директора ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 /а.с.24/. Дані про підписання і за допомогою якого інструменту іншою стороною відсутні. У розділі реквізити сторін вказано як «позичальника ОСОБА_1 », зазначено номер платника податків, номер паспорту, адресу зареєстрованого місця проживання, телефон, електронна адреса не вказана /а.с. 27/.
Разом з тим, з тексту вказаного договору вбачається, що він не містить підпису одноразовим ідентифікатором, як встановлено цим договором.
У заяві про прийняття оферти (акцепт), вказаному позивачем визначено умови та інші персональні дані кредитного договору на суму 20000 грн., строком на 15 днів, розмір процентної ставки/день - 1,25 %, проценти за користування кредитом 3750 грн /а.с. 16/. У цій заяві має місце Розділ « Процес оформлення та розгляду заяви 101524731», у якому зазначена дата та час вчинення певних дій. Проте, не зазначено дані про форму вчинення ОСОБА_1 електронного підпису: електронний підпис, електронний цифровий підпис відповідно до Закону України « Про електронний цифровий підпис» чи електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Електронна пошта у цій заяві також не зазначена, проте вказано канал залучення: google/search-Tengo-kyiv_еутпщ/срс. ІР адреса, з якої подано заяву: 46.211.45.83 /а.с.16/.
Вказана анкета-заява не містить підпису відповідача у письмовому вигляді чи дані про електронну форму його підпису.
На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів в розмір 20000 грн. позивачем надано до суду першої інстанції копію платіжного доручення № 28664245 від 12 червня 2021 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало 20000 грн через ТОВ ФК «Елаєнс» ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Це платіжне доручення містить копію підпису представника ТОВ «Мілоан» /а.с.30/.
14 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (позивач) було укладено Договір факторингу № 556/ФК-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило позивачу право вимоги, в тому числі до відповідача за Кредитним договором 101524731 від 12 червня 2021 року, право на одержання яких належить ТОВ «Мілоан» , а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача /а.с.38-44/.
Також матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором №101524731 від 12 червня 2021 року, складений за підписом директора ТОВ «Мілоан» /а.с.18,19/.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості мав бути укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.
Водночас у справі відсутні достатні дані про те, що ОСОБА_1 підписала цей договір за допомогою одноразового ідентифікатора, як це було визначено договором.
Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.
А отже обставини укладення кредитного договору в електронній формі відповідачем, слід визнати недоведеними.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що платіжне доручення, яке було долучене позивачем на підтвердження переказу коштів ОСОБА_1 за кредитним договором не є розрахунковим документом та не підтверджує переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки не містить відміток банківської установи та в зазначеному дорученні відсутні відомості про особу, якій вони перераховані та на виконання якого саме договору здійснено перерахування. З огляду на докази, наявні в матеріалах справи, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази видачі первісним кредитором грошових коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору.
Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази як підтвердження обставин, якими він обгрунтовував заявлені позовні вимоги, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що наявні у матеріалах справи докази, підтверджують факт укладення кредитного договору та невиконання відповідачем кредитних зобов`язань.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд переглядає і питання розподілу судових витрат. Так як апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, відсутні підстави для компенсації позивачеві понесених судових витрат.
Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633, 60 грн. Про інші витрати стороною відповідача заявлено не було.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 листопада 2024 року  - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь  ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633, 60 грн. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ 42649746).
Відповідач:  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: С.М. Верланов

Н.В. Поліщук