ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/2751/25 пров. № А/857/14744/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 380/2751/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції Чаплик І.Д., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 31 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ у Львівській області), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.01.2025 № 913180134555 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», пунктів 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 5/7.4-22/51 від 10.01.2025 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала у державному органі, що не провели класифікацію посад державної служби за № 13-70-05/38-02 від 10.01.2025, № 6/7.4-22/51 від 10.01.2025, № 1/7.4-22/38 від 10.01.2025, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 17.01.2025.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №380/2751/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.01.2025 №913180134555 про відмову у перерахунку пенсії позивачу.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перевести позивача на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу», пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», починаючи з 17.01.2025.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач станом на момент набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 01.05.2016 (далі – Закон №889-VIII) працював на посадах, віднесених законом до посад державної служби та мав більше 20 років роботи в митних органах, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі – Закон №3723-ХІІ), що і дає право на отримання пенсії згідно з Законом України «Про державну службу».
Окрім того, суд дійшов висновку, що прохання позивача зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком є необґрунтованим, оскільки пенсія позивачу у тому числі за віком, вже призначалась. Також відповідач своїм рішенням від 21.01.2025 №913180134555 відмовив саме у перерахунку пенсії, а не у її призначенні. 
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок розміру пенсії на підставі долучених до заяви довідок, суд зазначив, що відповідачем відомості, наведені у вказаних довідках, не оцінювались, а тому така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Харківській області, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посаду відповідного рангу державного службовця. Тобто, виходячи із чітко визначеного переліку посад, що віднесені до відповідних категорій посад державної служби, періоди роботи позивача в митниці ГУ ПФУ в Харківській області не має правових підстав для зарахування до стажу державної служби. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
01.09.1979-27.06.1984 - навчання в Львівському лісотехнічному інституті;
07.08.1984 прийнятий за скеруванням на посаду стажера;
18.10.1984 переведений на посаду старшого майстра;
29.08.1985 звільнений з посади за пунктом 4 статті 33 КЗпП РРФСР;
29.10.1985 прийнятий на посаду інженера до Мостиської ПШК-24;
24.02.1987 переведений на посаду начальника виробничо-технічного відділу;
15.03.1989 переведений на посаду головного інженера Мостиського райагробуду;
28.04.1995 звільнений з роботи у зв`язку з переведенням в Мостиську митницю;
05.05.1995 призначений на роботу в Мостиську митницю;
24.07.1996 присвоєне персональне звання «Радник митної служби ІІІ рангу;
31.03.1997 звільнений з посади у зв`язку з ліквідацією митниці ДМС;
01.04.1997 призначений на посаду начальника господарсько-експлуатаційного відділу Мостиської митниці, прийняв присягу державного службовця;
19.03.1999 призначений на посаду старшого інспектора;
28.10.1999 звільнений з роботи відповідно до статті 38 КЗпП України;
05.01.2000 призначений на посаду старшого інспектора господарсько-експлуатаційного відділу;
05.07.2000 призначений на посаду головного інспектора господарсько-експлуатаційного відділу;
28.02.2001 звільнений з посади у зв`язку з переведенням в Галицьку митницю;
01.03.2001 призначений на посаду головного інспектора господарсько-експлуатаційного відділу Галицької митниці;
22.07.2003 присвоєно персональне звання «Радник митної служби ІІ рангу»;
10.12.2003 переведений на посаду заступника начальника господарсько-експлуатаційного відділу начальника сектора будівництва та експлуатації;
30.03.2004 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
16.06.2005 звільнений в порядку переведення в Мостиську митницю;
17.06.2005 призначений на посаду начальника господарсько-експлуатаційного відділу у порядку переведення з Галицької митниці;
30.09.2005 присвоєне спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;
28.02.2007 звільнений з посади у зв`язку з переведенням на роботу у Західну регіональну митницю;
01.03.2007 призначений на посаду заступника начальника відділу начальника сектору експлуатації митних об`єктів господарсько-експлуатаційного відділу у порядку переведення з Мостиської митниці;
30.04.2008 звільнений у зв`язку з переведенням в Львівську митницю;
01.05.2008 призначений на посаду заступника начальника відділу начальника сектору експлуатації митних об`єктів господарсько-експлуатаційного відділу;
04.02.2012 переведений на посаду заступника начальника господарсько-експлуатаційного відділу начальника сектору розвитку та експлуатаційного митних об`єктів;
04.06.2013 переведений на посаду начальника відділу експлуатації та господарського забезпечення адміністративно-господарського управління;
05.06.2013 присвоєно 12 ранг державного службовця;
01.01.2014 присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;
15.12.2014 переведений на посаду начальника відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури;
11.03.2016 переведений на посаду начальника відділу експлуатації майна управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури;
09.10.2018 переведений на посаду начальника управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури;
12.02.2020 звільнений з посади в порядку переведення у Галицьку митницю;
13.02.2020 призначений на посаду заступника начальника управління начальника відділу мобільних скануючих систем управління технічних засобів митного контролю в порядку переведення з Львівської митниці ДФС;
23.02.2020 присвоєний 5 ранг державного службовця;
25.06.2020 присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;
01.09.2020 переведений на посаду начальника управління технічних засобів митного контролю;
29.06.2021 звільнений із займаної посади в порядку переведення до Львівської митниці;
30.06.2021 призначений на посаду заступника начальника управління-начальника відділу матеріального забезпечення управління адміністративно-господарської діяльності.
ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням 63-річного віку 17.01.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою щодо перерахунку пенсії та перехід на пенсію за іншим законом. 
До вказаної заяви позивачем долучено трудову книжку, а також довідку Галицької митниці ДМС від 10.01.2025 №1/7.4-22/38 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), довідку Львівської митниці ДФС від 10.01.2025 №13-70-05/38-2 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд), довідку Львівської митниці ДМС від 10.01.2025 №5/7.4-22/51 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 10.01.2025 №6/7.4-22/21 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або які працювали у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд).
ГУ ПФУ в Харківській області за принципом екстериторіальності рішенням №913180134555 від 21.01.2025 відмовило у проведенні перерахунку пенсії з підстав відсутності у позивача відповідно до Закону України «Про державну службу» необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки Пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII встановлено, що на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016): - займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та Кабінету Міністрів України; - мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. 
Порядок присвоєння рангів державних службовців затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі – Постанова №306), згідно з пунктом 10 якого державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону №3723-ХІІ, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, якої належить посада державної служби. 
У пункті 2 Порядку присвоєння рангів державних службовців зазначено, що особі, яка має військове звання, дипломатичний ранг чи інше спеціальне звання та призначається на посаду державного службовця, присвоюється ранг відповідно до співвідношення між рангами державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами чи іншими спеціальними званнями, затвердженого Постановою №306. 
Таким чином, співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів згідно із додатком 6 до Постанови №306 застосовується для визначення рангу у разі призначення на посаду державного службовця особи, яка працювала на посадах керівних працівників і спеціалістів, та якій за попереднім місцем роботи було присвоєне певне спеціальне звання.
Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Харківській області протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII, згідно з частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ, крім статті 37, якою визначені умови призначення пенсії та що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Підставою для відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" слугував той факт, що у період роботи позивача з 01.04.1997 йому присвоювались персональні та спеціальні звання. Отже, станом на день набрання чинності Закону України від 10.12.2015 № 889-VІІІ “Про державну службу” (01.06.2016) у заявника відсутній необхідний стаж державної служби.
Стаття 25 Закону №3723-XII визначала класифікацію посад державних службовців, основними критеріями якої є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу (частина перша).
Частиною 2 цієї ж статті установлено сім категорій посад державних службовців. Поряд з тим частиною 3 статті 25 Закону № 3723-XII обумовлено, що віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Крім того, частиною 17 статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (діяв до набрання чинності Закону №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).
Згідно з пунктом 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Порядок №283 втратив чинність 01.05.2016 у зв`язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України 25.03.2016 №229 нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок №229).
Відповідно до статті 408 Митного кодексу України (в редакції Закону від 11.07.2002 №92-IV) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, згаданим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".
Згідно з частиною 1 статті 413 Митного кодексу України у вказаній вище редакції, особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.
Відповідно до частини 1, 2 статті 569 Митного кодексу України (у редакції Закону від 13.03.2012 № 4495-VI) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
За приписами частини 1 статті 588 Митного кодексу України (у редакції Закону від 13.03.2012 №4495-VI) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України Про державну службу. Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.
Частиною 1 статті 588 Митного кодексу України (у редакції Закону №405-VII від 04.07.2013) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу, передбачались і у редакціях Митного кодексу України від 11.07.2002 та від 12.12.1991 (зокрема, частиною 3 статті 154 Митного кодексу України у редакції Закону №1970-XII).
Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача з 2002 року, та яке діє дотепер, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Вказане підтверджується також положенням пункту 7 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII, згідно з яким до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Це положення знайшло своє повторення й у пункті 4 Порядку №229.
Пунктом 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Аналогічні положення містяться й у пункті 6 Порядку № 229.
Отже, і Порядком № 283, чинним до 01.05.2016, і діючим Порядком №229 передбачено зарахування до стажу державної служби часу перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Частиною 3 статті 3 Закону №889-VIII установлено, що дія згаданого Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.
Наведене вище вказує на те, що відповідач помилково трактує положення зазначеної статті 3, не враховуючи застереження, якщо інше не встановлено законом.
Посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-340а13, а також у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а, від 10 липня 2018 року №591/6970/16-а, від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17.
Оскільки позивач перебував на службі на різних посадах у митних органах (віднесених до посад державних службовців) з 1997 року (та по даний час), тобто станом на 01.05.2016 має більше 20 років стажу державної служби, що відповідає приписам статті 37 Закону №3723-XII, то це дає право на пенсію відповідно пункту 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положення Закону № 889-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Отже, кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.
Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.
Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивача на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 з 05.05.1995 по теперішній час працює в органах митної служби, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, а також те, що він одержував заробітну плату за рахунок державного бюджету, і з отримуваної заробітної плати проводились відрахування відповідних внесків до спеціальних фондів державного бюджету, вищезгаданий період роботи (служби) позивача підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Окрім того, на день звернення до відповідача позивач досяг 63 роки, тобто пенсійного віку, що відповідає приписам статті 26 Закону №1058-IV.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Закону України “Про державну службу” №889-VІІІ 01.05.2016, становив більше 20 років, при цьому позивач працював на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом №889-VIII та мав страховий стаж у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, вказане дає йому право на переведення на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі №380/2751/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар