П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9430/24	

Перша інстанція суддя Бойко О.Я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Яковлєва О.В.,
суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ059744 від 11 березня 2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність залишення без задоволення позовних вимог, так як на позивача у межах спірних правовідносин протиправно накладено адміністративно-господарський штраф за наслідком виявлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
В даному випадку, апелянт зазначає, що водій його вантажного автомобіля, який здійснював міжнародне перевезення, мав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, який застосовується як альтернатива Міжнародному сертифікату технічного огляду.
В свою чергу, суб`єктом владних повноважень подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваної постанови.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою позивачу належить сідловий тягач марки FREIGHTLINER (державний номер тягача НОМЕР_1 ), напівпричіп марки HYUNDAI (державний номер напівпричепу НОМЕР_2 ). 
Згідно міжнародної товарно-транспортної накладної позивача здійснювалося ватажне перевезення маршрутом з с. Власівка (Україна) до м. Констанца (Румунія) (а.с.53).
При цьому, 07 лютого 2024 року посадовою особою Укртрансбезпеки складено акт № 320950, відповідно до якого перевірка автомобіля позивача проведена на ділянці а/д М-14 Одеса – Мелітополь – Новоазовськ, 126 км.
Перевірка здійснена щодо транспортного засобу марки FREIGHTLINER, номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , HYUNDAІ, номерний знак НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 ; водій ОСОБА_1 , документ, що посвідчує особу водія, п.в. НОМЕР_5 , видане ТСЦ 4841 від 23 серпня 2022 року.
Так, у акті зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме виконання резидентами міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», через відсутність сертифікатів на автомобіль та напівпричіп вищевказані.
При цьому, відповідач направив позивачу запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 21 лютого 2024 року, яким просив прибути позивача 11 березня 2024 року.
В свою чергу, 11 березня 2024 року відповідачем прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ059744 на підставі акту від 07 лютого 2024 року № 320950, відповідно до якої, враховуючи, що позивач допустив порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000,00 грн.
Не погоджуючись з правомірністю прийнятої постанови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як контролюючим органом доведено факт вчинення позивачем спірного порушення вимог ЗУ «Про автомобільний транспорт», з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про автомобільний транспорт» визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про автомобільний транспорт», цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
Згідно ч. 3 ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт», при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
В свою чергу, згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, а саме за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 059744 від 11 березня 2024 року.
В даному випадку, до позивача, як перевізника, застосовано адміністративно-господарський штраф, передбачений абз. 6 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за наслідком встановлення факту вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме за здійснення міжнародних перевезень вантажу без наявності сертифікату відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки, що є порушенням вимог ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позову, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Так, положення ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначають сертифікат відповідності транспортного засобу у якості документу для здійснення міжнародних перевезень вантажів.
Відповідного документу позивач не мав у межах спірних правовідносин, що ним не заперечується.
З іншого боку, позивач зазначає, що згідно положення ст. 53 ЗУ «Про автомобільний транспорт» сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, є необхідним документом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
В свою чергу, колегія суддів зазначає, що Україна є учасником ряду міжнародних договорів у сфері дорожнього руху та дотримання безпеки на дорогах.
Національне законодавство щодо дорожнього руху та його безпеки побудоване на нормах Конвенції про дорожній рух (Відень, 8 листопада 1968 року), яка ратифікована із застереженням і заявами Указом Президії Верховної Ради УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року та є базовим міжнародним документом, яким регулюється міжнародний дорожній рух та встановлюються вимоги до безпеки транспортних засобів та їхнього технічного стану. Зокрема, ця Конвенція містить вимоги щодо проведення технічних оглядів.
Європейською Угодою від 01 травня 1971 року, що доповнює Конвенцію про дорожній рух, передбачена видача Міжнародного сертифікату технічного огляду, строк дії якого становить не більше одного року.
Угодою про прийняття єдиних умов періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів, затвердженою Указом Президента від 28 лютого 2006 року № 159/2006 (далі - Угода), передбачено проведення періодичних технічних оглядів, які знаходяться в експлуатації, та видача міжнародних сертифікатів.
Статтею 1 цієї Угоди передбачено, що договірні сторони приймають Правила щодо періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів, зареєстрованих або допущених до експлуатації на їхній території, і на взаємній основі визнають огляди, які проводяться відповідно до цих Правил.
Кабінет Міністрів України постановою від 30 січня 2012 року № 137 затвердив Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, який визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації.
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 18 Порядку № 137, перевірка конструкцій і технічного стану транспортних засобів проводиться згідно з Вимогами до перевірки. У разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану. У разі негативного результату або невідповідності даних у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу за формою згідно з додатком 4.
Абзацом п`ятим пункту 19 Порядку № 137 визначено, що, якщо протокол перевірки технічного стану застосовується як альтернатива Міжнародному сертифікату технічного огляду (на вимогу замовника), його видають акредитовані згідно із Законом України «Про акредитацію органів з оцінки відповідності» виконавці відповідно до Угоди про прийняття єдиних умов періодичних технічних оглядів колісних транспортних засобів і про взаємне визнання таких оглядів із зазначенням у протоколі слів такого змісту: «Міжнародний технічний огляд проведено».
За поданням Міністерства інфраструктури України, згідно з пунктом 4 доповнення 2 до Віденської Угоди 1997 року, протокол обов`язкового технічного контролю нотифіковано рішенням сесії Комітету з внутрішнього транспорту Європейської економічної комісії Організації Об`єднаних Націй (ЄЕК ООН) від 14 червня 2013 року.
Аналіз наведених норм Законів та Порядку № 137 дає підстави для висновку, що для всіх транспортних засобів, що беруть участь у внутрішніх перевезеннях та зареєстровані у органах Україні обов`язковим є наявність протоколу перевірки їх технічного стану. При цьому, якщо перевізник має національний протокол з відміткою про проведення міжнародного технічного огляду, додатково Міжнародний сертифікат технічного огляду оформляти не потрібно.
Відповідний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 26 грудня 2025 року (справа № 340/2500/23).
В свою чергу, за умови наявності у позивача протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу від 17 травня 2023 року щодо транспортного засобу марки FREIGHTLINER, номерний знак НОМЕР_1 , транспортного засобу марки HYUNDAІ, номерний знак НОМЕР_2 , терміном дії до 17 травня 2024 року та відмітками «Міжнародний технічний огляд проведено», колегія суддів погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови.
При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року - скасувати, з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС».
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ059744 від 11 березня 2024 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАН ТРАНС-ЕКСПРЕС» сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, розміром 6 661,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
Судді	  	О.В. Єщенко   А.В. Крусян