Справа № 130/1235/24
Провадження № 22-ц/801/375/2026
Категорія: 36
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
13 січня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Заярного А.М., 
у справі № 130/1235/24
за позовом  ОСОБА_1 (позивач)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» (відповідач)
про визнання факту укладення та розірвання договору, 
встановив:
Короткий зміст вимог заяви
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до міськрайонного суду із позовом до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про визнання факту укладення та розірвання договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладений договір від 02 червня 2019 року, у якому зазначено, що він набирає чинності та його умови починають виконуватись після отримання споживачем заяви-приєднання. Вважає, що до 15 квітня 2020 року відповідач не виконував умови цього договору.
А тому просив:
- визнати беззаперечний факт укладення договору між сторонами;
- визнати, що згідно 5-ї сторінки постанови апеляційного суду від 14 грудня 2021 року відповідач не має права вимагати оплати за електричну енергію, що не зазначена в пропозиції, а умови договору починають виконуватися з дати, зазначеної споживачем;
- визнати, що згідно пояснень відповідача від 20 грудня 2021 року пропозицію та заяву приєднання надіслав споживачу у додатку до свого позову;
- визнати, що у позові (позовній заяві) відповідача зазначена дата 15 квітня 2020 року;
- визнати, у своєму позові на 5-й сторінці відповідач займається обманом (брехнею), що договір між сторонами набрав чинності, а його умови почали виконуватися з 01 січня 2019 року;
- на підставі частини другої статті 651 ЦК України розірвати цей договір з дати його укладення.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що поданий позов являється точною копією позову по справі № 130/2166/21, в якій постановою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року вказано на його недоліки. З метою усунення недоліків, належного обґрунтування та подання доказів подано вказаний позов. Вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про штучність підстав для перегляду судового рішення, яке вже набрало законної сили. Поряд з цим покликається на ті ж самі обставини, які викладені ним в позовній заяві.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду 24 грудня 2025 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням та викликом учасників справи.
ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що не міг доводити відповідні обставини в інших справах в 2019, 2020 і 2021 роках у зв`язку з тим, що отримав примірник договору після подання відповідної заяви відповідачу лише в липні 2022 року.
Представник відповідача, повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 307 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи. 
Встановлені судом першої інстанції обставини
Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що поданий ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця», питання виконання умов договору між сторонами, та умови надання послуг відповідачем на підставі договору про постачання електричної енергії були предметом судового розгляду в справах №130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21 .
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. 
Скасовуючи постанову Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року, постановлену за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 29.04.2024 року, та направляючи справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції в постанові від 26 листопада 2025 року, зокрема, вказав, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
В ході повторного апеляційного розгляду ОСОБА_1 належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, він мав можливість надати свої пояснення по суті апеляційної скарги. 
Разом з тим, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданню цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, – закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України) (пункт 30, 31, 41, 42).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просив дослідити існування договірних відносин з приводу споживання електроенергії та умови такого споживання, встановити факт невиконання (неналежного виконання) умов договору постачання електричної енергії, протиправність дій/бездіяльності відповідача ТОВ «Енера Вінниця», розірвати договір у зв`язку з його невиконанням зі сторони відповідача.
Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції, дослідивши справи № 130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, № 130/2474/22, встановив, що питання наявності чи відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Енера Вінниця», питання виконання умов договору між сторонами, і питання умов надання послуг відповідачем позивачеві на підставі договору про постачання електричної енергії були предметом неодноразового судового розгляду судами першої та апеляційної інстанції у цих справах, і саме в них сторони були вправі надавати докази на підтвердження своїх вимог чи заперечень.
Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, у справі № 130/2553/19 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» (в особі структурної одиниці «Шаргородські електричні мережі»), ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про визнання бездіяльності щодо невиконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та щодо нарахування суми заборгованості за електропостачання, про визнання певних обставин, про стягнення суми недовідпущеної електроенергії, про зобов`язання вчинити дії, про стягнення моральної шкоди - суд повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, прийшовши до висновку про недоведеність позовних вимог в частині визнання протиправною та незаконною бездіяльності відповідачів при невиконанні ними Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року; про визнання відсутності укладеного нового договору між сторонами, відсутності споживання електроенергії споживачем, відсутності сплати рахунків за спожиту електроенергію; про визнання, що згідно з частиною шостою постанови НКРЕКП відношення між сторонами регулюються як до підписання нового договору так і після підписання нового договору – старим договором на користування електроенергією від 20 березня 2001 року за №20360553; про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо перерахування споживачу заборгованості електроенергії з жовтня 2019 року; про стягнення з відповідачів суми недовідпущеної електроенергії споживачу згідно квитанцій відповідачів про заборгованість з жовтня 2019 року; про зобов`язання відповідачів встановити електрообладнання споживачу згідно акта від 01 грудня 2010 року. 
Апеляційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, вказав, що раніше ухваленими судовими рішеннями встановлено, що з 1 січня 2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» укладено договір № 20360553 про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (для побутових споживачів) шляхом приєднання відповідача до умов публічного договору приєднання, а факт споживання електричної енергії та оплата виставлених рахунків свідчить про приєднання відповідача до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
У справі № 130/893/20 за позовом ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію судом зроблений висновок, що фактичне споживання ОСОБА_1 відповідних обсягів електричної енергії з 1 січня 2019 року та наявність відкритого на його ім`я особового рахунку (пункт 3.2.13 Правил) свідчить про його приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, що був розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ», як з постачальником за регульованим тарифом, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання, оплати електричної енергії, відкриття особового рахунку (п.3.2.13 Правил). 
Апеляційний суд, залишаючи вказане рішення в силі, зробив висновок, що чинна редакція Закону України «Про ринок електричної енергії» не встановлює обов`язок ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» надсилати ОСОБА_1 заяву–приєднання, а підписання споживачем такої заяви–приєднання не є виключною умовою для приєднання до умов Договору постачання універсальних послуг. Здійснивши факт споживання електричної енергії та оплату виставлених рахунків, ОСОБА_1 у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
У справі № 130/1858/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Жмеринські електричні мережі», ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача ОСОБА_1 , зокрема, просив визнати, що згідно з частиною восьмою Акта «Вінницяобленерго» від 23 серпня 2019 року № 296 договір вважається укладеним в разі неповернення споживачем надісланої йому заяви-приєднання відповідачами. У задоволенні позову відмовлено. 
Апеляційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, вказав, що доводи позивача про ненадання йому пропозиції з укладення договору на постачання електричної енергії не заслуговують на увагу; фактичні обставини відносин між сторонами у справі свідчать про наявність між ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» та ОСОБА_1 договірних стосунків.
У справі № 130/2166/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача суд зробив висновок про відсутність порушень зі сторони товариства пункту 3.3 Договору, укладеного між ним та ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції в силі, підтвердив, що позовні вимоги про визнання, що комерційна пропозиція відповідно до вимог пункту 13.9 Договору, вимог ЦК України повинна надсилатися стороні Договору, а не публікуватися на веб-сайті відповідача та порушення відповідачем вимог пункту 3.3 частини 3, пункту 13.9 частини 13 договору, статті 644 ЦК України до задоволення не підлягають.
У справі № 130/2539/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про порушення прав споживача, ОСОБА_1 скаржився на порушення товариством пунктів 13.2 та 13.9 Договору, а також пункту 7.11 ПРРЕЕ, відключивши його від електропостачання. Судом було встановлено, що між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а також наявність у споживача ОСОБА_1 заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, в зв`язку з чим йому було припинено постачання електроенергії, що не оспорюється сторонами. Порушень прав споживача ОСОБА_1 з боку ТОВ «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» судом встановлено не було, у позові відмовлено. 
Апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції в силі.
Відсутність у позивача юридичної можливості спростувати фактичні обставини справи поза межами процесу, де ці питання були розглянуті, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити юридичну визначеність у застосуванні норм процесуального права. Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним означеній меті. Остання досягається гарантуванням того, що ці питання мав вирішити суд у цивільному провадженні по справах № 130/2553/19, № 130/893/20, № 130/1858/21, № 130/2166/21, № 130/2539/21, які були розглянуті як у суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, та рішення в яких набрали законної сили.
Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що даний його позов має інший предмет і стосується іншого договору, так як предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а не конкретний письмовий доказ, на підставі якого ця вимога пред`являється. 
Так, за твердженням апелянта він нібито він звертає увагу судів на інші обставини справи, які не могли бути йому відомі раніше, й не могли бути подані судам, зокрема, Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 04 липня 2022 року з додатками, так як він особисто отримав його лише в липні 2022 року, тобто позивач ототожнює обставини справи із доказами (письмовими документами), якими вони підтверджуються. 
Згідно з наданою позивачем копією листа відповідача від 06 липня 2022 року, йому було надіслано два екземпляри Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 20360553 від 04.07.2022 з додатками, на 10 арк. 
При цьому договір було підписано з одного боку – з боку постачальника, а відтак він є офертою в розумінні статті 641 ЦК України. При цьому ТОВ «Енера» просило підписаний ОСОБА_1 примірний договору повернути на адресу Товариства у двадцятиденний строк після його одержання. 
Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. 
Статтею 643 ЦК України встановлено, що якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. 
ОСОБА_1 стверджує про те, що надіслав підписаний ним примірник договору відповідачу 13.07.2022 року, про що надав суду квитанцію до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, тобто визнає виникнення між ним і Товариством договірних відносин відповідно до цього договору. 
Натомість згідно з додатковими поясненнями представника відповідача екземпляр Договору підписаний стороною споживача товариству не було повернуто. 
Разом з тим, відповідач виходить із того, що вказаний примірник договору не є окремим (новим) правочином, а відображає наявні триваючі правовідносини з постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, які виникли між Товариством та ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2019 року, факт наявності яких встановлено рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року по справі № 130/893/20 та від 14 грудня 2020 року по справі № 130/2553/19.
Дослідивши надані сторонами примірники договорів, копії яких долучені до справи, апеляційний суд дійшов висновку про їх тотожність і доведеність тієї обставини, що договірні відносини між сторонами тривають починаючи з 01 січня 2019 року. 
Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що поданий у цій справі ОСОБА_1 позов спрямований на створення штучних підстав для перегляду судових рішень, які набрали законної сили, постановлених в інших судових справах.
З досліджених судом першої інстанції матеріалів справи, судових рішень в інших справах між цими сторонами випливає, що ОСОБА_1 дійсно намагається отримати іншу, ніж в судових рішеннях, які набрали законної сили, правову оцінку правовідносин, що склалися між ним і відповідачем ТОВ «Енера Вінниця».
З огляду на викладені обставини та позицію Великої Палати Верховного Суду, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375 ЦПК України, Суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 квітня 2024 року,– без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий       І.М. Стадник 

Судді        Ю.Б.Войтко

В.В. Сопрун