П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1673/25-а                                         Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.   
          Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.  

16 грудня 2025 року                                                                                                     м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Загоренко О.О., 
представника позивача: Фодчук О.В.,
представника відповідача: Гудз Д.В.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 вересня 2024 року №00000/10482/ж10/24-13-24-04; №00000/10485/ж10/24-13-24-04; №00000/10481/ж10/24-13-24-04; №00000/10488/ж10/24-13-24-04.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.09.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, окрім іншого, зазначає, що не є документально підтвердженою відповідачем сума прощеного боргу, яка визначена ним лише на підставі довільних письмових повідомлень банку (лист AT КБ «ПриватБанк» від 09.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-24012/39619), без дослідження первинних документів, з`ясування суми основного боргу, анульованого (прошеного) банком у валюті наданого кредиту (доларах США), еквівалента анульованої (прощеної) у гривнях суми основного боргу у доларах США, дати такого прощення, суми боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на відповідну дату. До цього наголошено, що обставини наявності у позивача боргів у визначених у листі банку сумах не відповідають обставинам, встановленим у справах про стягнення кредитної заборгованості за договорами (рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2011 року у справі №2-2521/11, заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.05.2010 року у справі №2-232/2010). При цьому указано, що саме вказаним судовим рішенням у справі №2-2521/11 визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед AT КБ «ПриватБанк», а визначення банком у додаткових угодах 2023 року не може змінювати чи підміняти вже встановлений судом розмір зобов`язання у гривні.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник відповідача у повному обсязі заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1, пункту 78.4 статті 78. пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82, підпункту 69.35-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 03.06.2024 року №888-п головними державними інспекторами відділу планових та позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Чернівецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року до 31.12.2023 року.
За результатом перевірки складено Акт від 05.08.2024 року №8957/Ж5/24-13-24-04/ НОМЕР_1 , у якому вказано про встановлення порушення ОСОБА_1 пункту 36.1 статті 36, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту «Д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 1 статті 165, 168.1.3 пункту 168.1, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України: заниження за звітний (податковий) 2023 рік оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 12733557,98 грн, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 292040,44 грн; нараховано військовий збір у розмірі 191003,37 грн.
Крім цього, встановлено порушення підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, підпункту 20.1.14 пункту 20.1 статті 20, підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, а саме: ненадання інформації, визначної в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження.
Водночас вбачається і встановлення відповідачем порушення позивачем підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту «в» пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2023 року граничним терміном подання 30.04.2024 року з відображенням загального річного оподатковуваного доходу у сумі 12733557,98 грн.
У зв`язку з цим 04.09.2024 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №00000/10481/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2865050,55 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями – 2292040,44 грн та за штрафними санкціями – 573010,11 грн;
- №00000/10482/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 238754,21 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями – 191003,37 грн та за штрафними санкціями – 47750,84 грн;
- №00000/10488/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 7100,00 грн;
- №00000/10485/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 340,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятими суб`єктом владних повноважень рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 достовірно знав про прощення банком частини заборгованості по сплаті основного боргу (пункти 1.1 додаткових угод) та про свій обов`язок задекларувати оподаткований дохід, отриманий у 2023 році від AT КБ “Приватбанк” у вигляді додаткового блага, чого в порушення норм ПК України не вчинив.
Суд зазначив, що згідно обставин цієї справи, позивачу банком було прощено суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за таким фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №00000/10488/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 7100,00 грн за ненадання інформації, визначної в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження, то суд зазначає таке.
Згідно пункту 121.2 статті 121 ПК України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє особу від обов`язку подання інформації.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 7100 гривень.
Отже, для платників податків передбачена фінансова відповідальність у розмірі 7100 гривень за неподання документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу про надання інформації згідно статті 73 ПК України.
Так, відповідно до пункту 73.3. статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити: 1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Згідно підпункту 73.3.1. пункту 73.3. статті 73 ПК України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до  статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків; 4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту; 7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6   статті 39-3 цього Кодексу; 8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу; 9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно підпункту 73.3.2. пункту 73.3. статті 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Підпунктом 73.3.3 пункту 73.3. статті 73 ПК України передбачено, що платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як встановлено судом першої інстанції, податковим органом 08.05.2024 року було направлено ОСОБА_1 запит про надання інформації і її документальне підтвердження №814/ж12/24-13-24-12 від 06.05.2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу платника податків – АДРЕСА_1 . Однак 22.05.2024 року рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто до Головного управління ДПС у Чернівецькій області з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
За таких обставин та враховуючі наведені вище норми, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у податкового органу підстав для накладення на платника податків ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто станом на 2024 рік у розмірі 7100,00 грн, за неподання документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу №814/ж12/24-13-24-12 від 06.05.2024 року про надання інформації і її документальне підтвердження згідно статті 73 ПК України.
Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення №00000/10488/Ж10/24-13-24-04 є правомірним.
Щодо доводів апелянта про протиправність податкових повідомлень-рішень №00000/10481/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2865050,55 грн, №00000/10482/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 238754,21 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1. статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
Відповідно до абзаців першого та другого пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Приписами підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених       статтею 165 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
Зокрема, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених  статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Крім цього, за змістом пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового місяця, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Згідно підпункту 168.1.3. пункту 168.1, підпункту 168.2.1. пункту 168.2 статті 168 ПК України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку. Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Приписами підпунктів 1.2., 1.3, 1.4., 1.5. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України було визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Судова колегія зазначає, що для включення на підставі підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України отриманого платником податків додаткового блага до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідним є дотримання сукупності наступних умов:
- кредитор анулював саме основну суму боргу (кредиту);
- рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства;
- рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності;
- сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року;
- кредитор повідомив платника податку – боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду шляхом (1) направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, (2) укладення відповідного договору, (3) надання повідомлення боржнику під підпис особисто.
З обставин справи вбачається, що з метою отримання податкової інформації, необхідної для документального підтвердження в частині прощення (анулювання) банківською установою суми заборгованості за кредитним договором позичальнику ОСОБА_1 , податковий орган звертався із запитом про надання інформації від 16.01.2024 року №35/Ж12/24-13-24-12 до AT КБ «ПриватБанк».
У відповідь на вказаний запит від AT КБ «ПриватБанк» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області надійшов лист від 09.02.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240125/39619 (вхідний № 4588/6 від 20.02.2024 року), у якому, зокрема, вказано:
«З ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було підписано Додаткові угоди: №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V06281 від 24-02-2006, №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V072143 від 20.12.2007, згідно умов додаткових угод банком прощено:
- за договором №E/V06281 від 24-02-2006 заборгованість по сплаті основної суми боргу 822806,02 грн, заборгованість по статі відсотків 1063051,69 грн;
- за договором №E/V072143 від 20.12.2007заборгованість по сплаті основної суми боргу 11912426,96 грн.
Клієнту повідомлено про наслідки такого прощення та необхідність виконання ним частини «д» пп. 164.2.17 Податкового кодексу України, а саме, що прощені суми є доходом, отриманим ним як додаткове благо, та він зобов`язаний самостійно сплатити податок з доходу та задекларувати такий дохід у річній податковій декларації, за виключенням випадків, що відповідають п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПКУ.».
Отже, контролюючий орган нарахував позивачу податки та збори на прощений борг, вважаючи його додатковим благом, взявши до уваги інформацію, повідомлену AT КБ «ПриватБанк» у листі від 09.02.2024 року № 20.1.0.0.0/7-240125/39619 (вхідний № 4588/6 від 20.02.2024 року), наданому податковому органу на його запит.
На підставі наявних у справі письмових доказів (в тому числі листа AT КБ «ПриватБанк» від 09.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-240125/39619, листа AT КБ «ПриватБанк» від 22.07.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250714/70154-БТ, укладених між банком та ОСОБА_1 додаткових угод: №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V06281 від 24-02-2006, №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V072143 від 20.12.2007), судом встановлено, що кредитор, тобто AT КБ «ПриватБанк», анулював позичальнику, тобто ОСОБА_1 , визначену у грошовій формі основну суму боргу (кредиту); рішення кредитора про анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) є самостійним та не пов`язане із процедурою банкрутства; рішення про анулювання (прощення) боргу (кредиту) прийняте до закінчення строку позовної давності; сума анульованого (прощеного) боргу (кредиту) перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; кредитор повідомив платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу та включення суми прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, шляхом укладення відповідних договорів, а саме: указаних вище додаткових угод до кредитних договорів, у яких вказано як про суми прощеного основного боргу, так і про засвідчення позичальником ОСОБА_1 наслідків такого прощення, і про необхідність виконання останнім вимог підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України щодо сплати податку з таких доходів та відображення їх у річній податковій декларації.
При цьому у ході судового розгляду справи представник позивача визнавав факт підписання названих вище додаткових угод саме ОСОБА_1 .
Указане, у свою чергу, згідно змісту додаткових угод слугувало підставою для виконання банком своїх зобов`язань по прощенню ОСОБА_1 частини заборгованості (пункти 1.1 додаткових угод).
Доказів скасування, зміни, визнання нечинними додаткових угод: №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V06281 від 24-02-2006, №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V072143 від 20.12.2007 ОСОБА_1 суду не надано.
Стосовно доводів позивача щодо не здійснення банком його повідомлення про прощення боргу (розміру прощення основного зобов`язання), то такі є безпідставними, оскільки згідно змісту листів AT КБ «ПриватБанк» від 09.02.2024 року №20.1.0.0.0/7-240125/39619 та від 22.07.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250714/570154-БТ клієнт ОСОБА_1 був повідомлений про наслідки прощення заборгованості по сплаті основної суми боргу та про необхідність виконання ним вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації) шляхом підписання додаткових угод: №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V06281 від 24-02-2006, №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V072143 від 20.12.2007, у яких і містяться відповідні положення (пункти 2 додаткових угод).
При цьому суд також звертає увагу на те, що у вказаних пунктах додаткових угод міститься твердження, що датою прощення заборгованості вважається дата остаточного погашення заборгованості за договором відповідно до п 1.3 додаткових угод, у якому вказано про обов`язок позичальника, тобто ОСОБА_1 , погасити певну суму заборгованості за договором, визначену у пунктах 1.2 додаткових угод.
Як уже зазначено вище, у ході судового розгляду справи позивач (його представник) визнавав факт виконання своїх зобов`язань за додатковими угодами щодо погашення ним як позичальником частини заборгованості за кредитними договорами (пункти 1.2, 1.3 додаткових угод).
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 достовірно знав про прощення банком частини заборгованості по сплаті основного боргу (пункти 1.1 додаткових угод) та про свій обов`язок задекларувати оподаткований дохід, отриманий у 2023 році від AT КБ “Приватбанк” у вигляді додаткового блага, чого в порушення норм ПК України не вчинив.
У вимірі наведених апелянтом підстав апеляційного оскарження судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що 28 липня 2021 року Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №826/12872/17 ухвалив постанову, в якій сформовано наступні висновки:
- додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг;
- під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором;
- якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX “Перехідні положення” ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Згідно обставин цієї справи, позивачу банком було прощено суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за таким фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.
Доказів укладення між банком та ОСОБА_1 угод про зміну валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню останнім не надано, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини.
Тому суд відхиляє доводи апелянта про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення «ПК України, адже, у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.
Суд першої інстанції вірно визнав безпідставними твердження позивача про те, що визначені банком суми заборгованості не відповідають обставинам, встановленим у справах про стягнення кредитної заборгованості за договорами, з посиланням при цьому на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01.11.2011 року у справі №2-2521/11, заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.05.2010 року у справі №2-232/2010, якими, за доводами позову, визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед AT КБ «ПриватБанк», оскільки указані судові рішення були прийняті задовго до укладення ОСОБА_1 з AT КБ «ПриватБанк» додаткових угод – 23.01.2023 року.
Суд зауважує, що підписавши додаткові угоди: №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V06281 від 24-02-2006, №1 від 23.01.2023 до кредитного договору №E/V072143 від 20.12.2007, ОСОБА_1 фактично визнав та погодився з їх умовами, в тому числі і щодо вказаних у них сум заборгованості, прощеного основного боргу, процентів, комісії, пені.
При укладені додаткових угодах їх сторони дійшли спільної згоди щодо викладених у них умов, а ОСОБА_1 як сторона правочинів мав змогу зауважити неврахування банківською установою рішень у справах №2-2521/11, №2-232/2010, або в подальшому оскаржити такі додаткові угоди у судовому порядку.
Утім вказаного ОСОБА_1 не вчинено, а, натомість, ним були виконані свої зобов`язання за додатковими угодами, визначені у їх пунктах 1.2 та 1.3; банком, у свою чергу, виконані свої зобов`язання визначені пунктами 1.1 додаткових угод.
Доводи апелянта про не дослідження податковим органом вказаних додаткових угод, колегія суддів  безпідставними та необґрунтованими, адже аналіз та оцінка такого виду правочинів на відповідність їх вимогам законодавства України не входить до повноважень податкового органу при проведенні документальної позапланової перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів платника податків фізичної особи.
З аналогічних міркувань суд відхиляє і твердження позивача про не дослідження податковим органом настання термінів виконання кредитних зобов`язань сторонами відповідних правочинів, не дослідження існування фактів дострокового стягнення боргу, питань щодо задоволення вимог банку за рахунок іпотечного майна, існування факту пропуску строку позовної давності у кредитних взаємовідносинах банку та клієнта.
Суд зауважує про безпідставність посилань представника позивача на постанови Верховного Суду від 23.04.2025 року у справі №160/12386/21, від 08.04.2025 року у справі №280/9920/21, оскільки висновки, до яких дійшов суд касаційної інстанції у цих справах, ґрунтуються на обставинах, відмінних від обставин даної справи.
Водночас при вирішенні спору в частині оскарження податкових повідомлень-рішень №00000/10481/Ж10/24-13-24-04, №00000/10482/Ж10/24-13-24-04 судом ураховано висновки Верховного Суду у постановах від 28.07.2021 року у справі №826/12872/17, від 08.08.2024 року у справі №200/6518/20-а, прийняті за обставин, подібних до обставин цієї справи.
Враховуючи викладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що у позивача наявне додаткове благо передбачене п.п.164.2.17 (д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у вигляді прощення боргу, оскільки анульована сума заборгованості є доходом ОСОБА_1 , отриманого як додаткове благо, а тому необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та відповідно сплатити податки у вигляді ПДФО та військового збору.
Водночас судом встановлено, що фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 незадекларовано дохід, отриманий у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) AT КБ “Приватбанк”, що підлягає оподаткуванню та відповідно не нараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету.
За таких обставин та зважаючи на дотримання умов, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу, суд вважає правомірними висновки податкового органу про порушення ОСОБА_1 пункту 36.1 статті 36, підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 1 статті 165, 168.1.3 пункту 168.1, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, а саме: заниження за звітний (податковий) 2023 рік оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага на суму 12733557,98 грн, в результаті чого контролюючим органом правомірно донараховано податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у сумі 2292040,44 грн (12733557,98 грн х 18%), а також, зважаючи на приписи підпунктів 1.2., 1.4., 1.5. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, нараховано військовий збір у розмірі 191003,37 грн (12733557,98 грн х 1,5%).
Отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення №00000/10481/Ж10/24-13-24-04, №00000/10482/Ж10/24-13-24-04 є правомірними, а тому скасуванню не підлягають.
Стосовно доводів апелянта про незастосування судом першої інстанції норм матеріального права, які підлягали прямому застосуванню до встановлених у справі обставин щодо Позовної давності (ст. 257, 261 ЦК України), колегія суддів зазначає наступне.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).
Згідно статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому, відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Стаття перша Цивільного кодексу України визначає відносини, що регулюються цивільним законодавством.
Так, згідно частини другої цієї статті до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
У зв`язку з чим, посилання апелянта на загальні положення цивільного законодавства щодо строку позовної давності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
В свою чергу, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Присічні строки визначення грошових зобов`язань у податкових правовідносинах регламентовані статтею 102 ПК України, відповідно до пункту 102.1 якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, в спірних правовідносинах датою, з якої починає відлік строк визначення грошових зобов`язань є день, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Враховуючи, що анулювання (прощення) кредитної заборгованості за кредитним договором та, відповідно, отримання позивачем доходу, відбулось у 2023 році, а граничним терміном подання фізичними особами платниками податку податкової декларації про майновий стан і доходи на доходи є 1 травня року, що настає за звітним (у даному випадку до 1 травня 2024 року), це зумовлює висновок, що контролюючим органом не було пропущено передбачених Податковим кодексом України строків при здійсненні податкової перевірки позивача та визначенні йому сум грошових зобов`язань.
Щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №00000/10485/Ж10/24-13-24-04, яким застосовано до ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 340,00 грн, варто зазначити наступне.
Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб, у тому числі самозайнятих осіб, - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно підпункту «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Кодексу таке подання є обов`язковим. На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.
Пунктом 179.1 статті 179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Враховуючи наведені норми та зважаючи на встановлення податковим органом неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2023 року граничним терміном подання 30.04.2024 року з відображенням загального річного оподатковуваного доходу у сумі 12733557,98 грн, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про законність накладення відповідачем на позивача штрафу у розмірі 340,00 грн податковим-повідомленням рішенням №00000/10485/Ж10/24-13-24-04.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 04 вересня 2024 року №00000/10482/ж10/24-13-24-04; №00000/10485/ж10/24-13-24-04; №00000/10481/ж10/24-13-24-04; №00000/10488/ж10/24-13-24-04 та відсутність підстав для їх скасування.
Оцінюючи наведені аргументи, колегія суддів виходить з такого, що всі доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у апеляційній скарзі не зазначено.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 
Постанова суду складена в повному обсязі 17 грудня 2025 року.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.