ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2026 року Чернігів Справа № 620/9834/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач), про:
- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування позивачу додаткової винагороди та премії за червень-липень 2022 року, позбавлених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25, та зобов`язання нарахувати позивачу додаткову винагороду та премії за червень-липень 2022 року, позбавлених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25;
- визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невжиття заходів та не забезпечення нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди та премій за червень-липень 2022 року, позбавлених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25, з урахуванням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у адміністративній справі за№ 620/7801/22, та зобов`язання забезпечити нарахування та здійснити виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з розрахунку 30000 грн. на місяць, та премій за червень-липень 2022 року, позбавлених наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25, яким позбавлено позивача додаткової винагороди та премії за червень-липень 2022 року, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі за№ 620/7801/22 скасовано, а отже, відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу вказані складові грошового забезпечення, що у свою чергу не зробив. У листопаді 2024 року позивач звернувся до відповідача з відповідним рапортом щодо проведення спірних виплат, проте відновлення його прав не вирішується, результати розгляду рапорту невідомі.
09.09.2025 ухвалою суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24.09.2025 відповідачем В/Ч НОМЕР_1 подано відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки скасування наказу про визнання особою, яка самовільно залишила військову частину, не є автоматичною підставою для виплати позивачу спірних складкових грошової забезпечення. Одночасно просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 02.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі в частині.
Ухвалою суду 02.10.2025 в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 проведено заміну на правонаступника військову частину НОМЕР_1 .
02.10.2025 позивачем подано відповідь на відзив, в якій звертає увагу на неправильне застосування відповідачем нормативно-правових актів, а також помилковий висновок щодо спірних виплат.
09.10.2025 військовою частиною НОМЕР_1 подані заперечення (на відповідь на відзив), в яких зазначено, що проведення виплати додаткової винагороди за відсутністю відповідних доказів і видачі наказів на їх виплату неможливо. Стосовно нарахування та виплати премії за спірний період, то преміювання військовослужбовців є правом, а не обов`язком командира, тому, користуючись таким правом, позивачу премія нарахована не була.
08.12.2025 ухвалою суду витребувано у військової частини НОМЕР_1 : довідку про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2022 рік; рапорти на виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень - липень 2022 року; інформацію щодо виконання службових обов`язків позивача, або виконання ним бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями); інформацію про розмір премії за аналогічною посадою ОСОБА_1 виплаченою у період червень - липень 2022 року.
На виконання ухвали суду від 08.12.2025 відповідачем надано: 
- витяг з розрахунково - платіжної відомості №8/36 за серпень 2025 року стосовно ОСОБА_1 , в якій відображено нарахування та виплата додаткової винагороди позивачеві за червень - липень 2022 року з розрахунку 30000 грн. на місяць; 
- рапорт командира НОМЕР_3 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого, за результатами опрацювання архіву військової частини НОМЕР_2 за періоди червень – липень 2022 року рапорти на виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень - липень 2022 року відсутні, також відсутня інформація щодо виконання службових обов`язків або виконання бойових з бойовими наказами (розпорядженнями) ОСОБА_1 , 
- копію наказу від 04.07.2022 № 76 про преміювання військовослужбовців, у списку якого ОСОБА_1 відсутній. 
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 29.05.2022 (солдат), (а.с. 18).
03.07.2022 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ № 73 про призначення службового розслідування з метою уточнення причин самовільного залишення позивачем військової частини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 25 від 03.08.2022 за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за самовільне залишення військової частини, у відповідності до вимог пункту «б» статті 48 на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «догана», позбавлено за червень-липень 2022 року додаткової винагороди та премії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28..11.2023 № 620/7801/22 визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25 в частині військовослужбовця ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили.
Після скасування судом зазначеного наказу відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду та премію за спірний період, чим, на думку позивача, порушені його права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на30 діб, строк дії якого продовжено: з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022); з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (указ Президента України від 18.04.2022 №259/2022); з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (указ Президента України від 17.05.2022 №341/2022).
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Постанова №168 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30000,00 гривень.
У контексті наведеного слідує висновок, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від №248/1298 від 25.03.2022.
В подальшому, 23.06.2022 Міністром оборони України було прийнято окреме доручення № 912/з/29 від 23.06.2022 про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року (далі - Доручення №912/з/29).
Пунктом 2 Доручення №912/з/29 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовців (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантом вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановити виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Пунктом 3 Доручення №912/з/29 визначено, що документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бонових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи). про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 Доручення №912/з/29 визначено, що виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій - особовому складу військової частини).
Пунктом 9 Доручення №912/з/29 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які:
- самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника) (Пункт 9.4. Доручення№912/з/29);
- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) (Пункт 9.7. Доручення №912/з/29);
- вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника) (Пункт 9.8. Доручення №912/з/29);
Пунктом 6 Доручення №912/з/29 передбачено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
За таких обставин, документальне підтвердження виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби) є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 30000 грн.
Проте позбавлення такої виплати можливе, зокрема, у разі невиконання бойового наказу та самовільного залишення військові частини, місця служби або дезертирства.
Щодо невиплати позивачу додаткової грошової винагороди за червень-липень 2022 року, суд зазначає наступне.
Суд акцентує увагу на тому, що згідно зі статтею 88 Дисциплінарного Статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Відповідно до абзаців 9, 10 пункту 15 Розділу І Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Абзацом 2 пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до пункту 14 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Виходячи зі спірних правовідносин, суд враховує, що підставою для невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, за червень-липень 2022 року, став факт самовільного залишення позивачем військової частини.
В свою чергу матеріали справи свідчать, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.07.2022 № 73 за даним фактом призначено службове розслідування, за результатами якого наказом від 03.08.2022 № 25 за порушення за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за самовільне залишення військової частини, у відповідності до вимог пункту «б» статті 48 на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «догана», позбавлено за червень-липень 2022 року додаткової винагороди та премії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2022 № 25 в частині військовослужбовця ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили.
У вказаному судовому рішенні суд встановив: « …позивач повідомив свого безпосереднього начальника про необхідність виїзду за межі території військової частини у зв`язку з сімейними обставинами. У даному випадку, відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримана процедура проведення службового розслідування в частині, яка є предметом розгляду справи і стосується позивача, не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі, наявності вини військовослужбовця, не вчинено дій, передбачених Порядком та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування, а тому оскаржуваний наказ в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним. Стосовно позбавлення позивача додаткової винагороди та премії за червень-липень 2022 року, то враховуючи, що судом визнано протиправним наказ, в якому оголошено про вчинене позивачем правопорушення, то й відсутні підстави для позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168».
Суд вважає, що оскільки у даному випадку позбавлення премії та додаткової винагороди військовослужбовця є похідними від накладення дисциплінарного стягнення за вчинений проступок за відповідним наказом, тому скасування судом такого наказу означає і безпідставне позбавлення позивача вказаних складових грошового забезпечення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до В/Ч НОМЕР_2 із рапортом про отриманням спірних виплат, проте відповіді не отримав.
У рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999 р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003 р. по справі «Ryabykh v. Russia» Суд зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Тобто, встановлені судовим рішенням у справі № 620/7801/22 обставини, у розумінні частини четвертої статті 78 КАС України, мають преюдиційне значення для вирішення даної справи, і надають підстави для висновку про протиправну бездіяльність В/Ч НОМЕР_2 щодо проведення нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, з розрахунку 30000 грн на місяць у спірний період.
У той же час, як видно з витягу з розрахунково - платіжної відомості №8/36 за серпень 2025 року, наданої В/Ч НОМЕР_1 від 27.08.2025, ОСОБА_1 проведено нарахування та виплата додаткової винагороди позивачеві за червень - липень 2022 року з розрахунку 30000 грн на місяць.
Отже, суд встановив, що В/Ч НОМЕР_2 допущена протиправна бездіяльність щодо проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, з розрахунку 30000 грн на місяць у спірний період, проте, оскільки вказану військову частину замінено правонаступником В/Ч НОМЕР_1 , яка провела відповідні виплати, то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Щодо преміювання позивача за спірних період, то суд зазначає, що відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, здійснення преміювання військовослужбовців є виключною дискрецією командирів (начальників) військових частин.
Як видно з матеріалів справи, 04.07.2022 військовою частиною НОМЕР_2 видано наказ № 76 про преміювання військовослужбовців В/Ч НОМЕР_2 за їх особливий внесок в загальні результати служби у червні 2022 році, у списку якого ОСОБА_1 відсутній. 
Докази щодо преміювання за липень 2022 року відсутні.
При цьому за висновками ВС, висловленими у постанові від 06.08.2024 у справі № 400/10311/23, Суд вказав:
"Як передбачено частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Відповідно до частини четвертої статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Крім того, частинами першою, другою статті 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Отже, наведеними положеннями процесуального закону передбачено, що сторони судового процесу, зокрема позивач, повинні брати активну участь у збиранні доказової інформації з метою підтвердження обґрунтованості своєї позиції перед судом.
Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі.
Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.
Тобто обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.
Суд зважає на наведену вище позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 06.08.2024 по справі № 400/10311/23 та зауважує, що в межах розгляду цієї справи позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.
Суд наголошує, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту частини першої статті 77 та частини другої статті 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, де указано, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Таким чином, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 доведено свою позицію на спростування доводів позивача.
Отже, за таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_4 . 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 . 
Повний текст рішення виготовлено 16 січня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко