ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" листопада 2025 р.           Справа№ 910/11728/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Євсікова О.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від Товариства: Субота Н.С. (в залі суду);
від Банку: Лаврін О.В. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 (повний текст складено 23.09.2025)
за заявою          Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" 
про          забезпечення позову до подачі позовної заяви
у справі № 910/11728/25 (суддя Плотницька Н.Б.) 
особи, які можуть отримати статус учасника справи:
позивач                              Товариство з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія",
відповідач                              Акціонерне товариство "Міжнародний резервний банк",

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
18.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Віндкрафт Таврія" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову (до подачі позовної заяви) (далі - заява), у якій просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- заборони Акціонерному товариству "Міжнародний резервний банк" (далі - Банк) вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення коштів з усіх рахунків Товариства, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку), у т.ч. на грошові кошти у сумі 50 142  003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Банку і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку;
- заборони суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації відповідного забезпечувального обтяження, спрямованого на стягнення коштів з усіх рахунків Товариства, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку), у т.ч. на грошові кошти у сумі 50 142  003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Банку і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.
На обґрунтування поданої заяви Товариство зазначає, що з огляду на положення Закону України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" від 27.03.2025 № 4340-ІХ, 29.08.2025 звернулось до Банку із заявою вих. №1/29-08 про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 в порядку Закону та просило розглянути її у визначені законом строки. Товариство повідомило, що станом на дату звернення до суду з цією заявою не отримувало від Банку будь-якого рішення щодо заяви вих. №1/29-08. Разом з тим, 11.09.2025 Товариство отримало від Банку вимогу (повідомлення) №960 про порушення зобов`язання, у якій Банк намагається достроково отримати погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 в розмірі 48 059 047,63 євро. Товариство вважає, що ця вимога фактично є відповіддю на його заяву вих. №1/29-08.
На думку Товариства, направлення Банком такої вимоги після звернення Товариством із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за кредитним договором прямо свідчить про небажання Банку вводити відповідний мораторій та про намір відмовити Товариству у задоволенні такої заяви. При цьому строк на дострокове повернення кредитної заборгованості становить 10 робочих днів і спливає 25.09.2025, в той час як строк на розгляд заяви і прийняття рішення про введення мораторію становить 20 робочих днів і спливає 26.09.2025, тобто на наступний день.
Заявник також зазначає, що за таких обставин та враховуючи вказані вище положення закону має намір звернутись до суду з позовною заявою про визнання рішення Банку незаконним та його скасування. На думку Товариства, у випадку задоволення позову у такій справі мораторій на задоволення вимог кредитора буде вважатися таким, що застосований (діє) з 29.08.2025. А отже, вчинення будь-яких дій щодо стягнення (звернення стягнення) Банком  будь-яких коштів з Товариства після 29.08.2025 буде вважатись незаконним та таким, що порушує мораторій та приписи Закону. Тому, на думку заявника, ефективним та адекватним заходом забезпечення позову у цьому випадку є заборона Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення з Товариства коштів.

Позиції учасників справи.
Від Банку заяв по суті щодо поданої Товариством заяви не надійшло.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 заяву Товариства про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено.
Заборонено Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення коштів з усіх рахунків Товариства, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку), у т.ч. грошових коштів у сумі 50 142  003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Банку і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.
Заборонено суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реєстрації відповідного забезпечувального обтяження, спрямованого на стягнення коштів з усіх рахунків Товариства, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку), у тому числі на грошові кошти у сумі 50 142  003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Банку і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку.
Суд виснував, що правовідносини сторін та заявлені заходи забезпечення позову жодним чином не стосуються питань реалізації майна (активів) банку, що ліквідується, а отже заборона, встановлена підп. 2 п. 7 ст. 137 ГПК України не підлягає застосуванню.
Суд зазначив, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з огляду на що суд дійшов висновку, що заява Товариства про забезпечення позову обґрунтована та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2025, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати повністю та постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову.
Банк вважає оскаржувану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову до подачі позову незаконною та необґрунтованою, постановленою з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням (неправильним тлумаченням, незастосуванням) норм матеріального права, з порушенням прямої заборони вжиття заходів забезпечення визначених ухвалою, що оскаржується.
Банк повідомляє, що з 25.02.2022 перебуває у процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), тобто перебуває під повним контролем держави Україна. Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» та Указу Президента України від 11.05.2022 №326/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11 травня 2022 року «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» 19.05.2022 в Україні були примусово вилучені корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку, що належали публічному акціонерному товариству «Сбєрбанк Росії», яке повністю припинило участь у Банку, переставши бути акціонером Банку, а держава Україна набула право власності на корпоративні права (акції) у розмірі 100 відсотків майна Банку. Таким чином, з 25.02.2022 Банк перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється державною установою - Фондом, банк перебуває під повним контролем держави Україна, ліквідація здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Апелянт вважає, що при постановленні ухвали від 23.09.2025 про забезпечення позову Господарський суд міста Києва допустив неправильне застосування (неправильне тлумаченням, незастосування) норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», грубе порушення норм ст. 136, 137 ГПК України, порушення прямої заборони вжиття визначених цією ухвалою заходів забезпечення.
Скаржник зазначає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як спеціальний закон, що регулює питання, які виникають під час ліквідації Банку та пов`язані з такою ліквідацією, а також має пріоритет щодо застосування його норм до правовідносин, що виникають під час ліквідації банку, прямо передбачає заборону накладення нових обтяжень чи обмежень, якими безумовно є застосовані судом в ухвалі від 23.09.2025 у справі №910/11728/25 заборони. За доводами апелянта, заборона Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення коштів з усіх рахунків Товариства, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку), порушує і п. 1, і п. 2 ч. 7 ст. 137 ГПК України, тому що така заборона є і забороною вчиняти дії і фактичним арештом коштів, що перебувають на окремому рахунку Банку.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог банку заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін як законну та обґрунтовану.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11728/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 до надходження матеріалів справи №910/11728/25.
16.10.2025 матеріали справи №910/11728/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі №910/11728/25. Розгляд справи призначено на 03.11.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні 03.11.2025 колегія суддів оголосила перерву у розгляді справи до 12.11.2025 на підставі ст. 216 ГПК України.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
13.10.2021 Товариство (позичальник) уклало з Акціонерним товариством «Сбербанк», правонаступником якого є Банк, договір про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ, який діє із змінами та доповненнями внесеними Додатковою угодою №1 від 19.10.2021 та Додатковою угодою №2 від 28.10.2021 (далі - кредитний договір).
Згідно з п. 1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в євро та на підставі додаткових угод до договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені в підп. 1.5. договору, а також повернути банку кредит у встановлені терміни. 
Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією у валюті заборгованості. Нарахування процентів за користування кредитом. здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році - для кредиту, наданого позичальнику в іноземній валюті (п. 6.1 кредитного договору).
Належне виконання зобов`язань за кредитним договором згідно з п. 2.1 забезпечене: заставою частки в статутному капіталі Товариства в розмірі 89,5%; заставою основних засобів - системи відеоспостереження; іпотекою виробничих об`єктів ВЕУ №1, №3-11, №15-21 Вітропарк ВЕС Новотроїцьке та вітроенергетичної установки ВЕУ №12-14 вітропартк ВЕС Новотроїцьке; іпотекою 3-ох земельних ділянок та порукою.
18.10.2021 Товариство уклало з банком іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижою О.В. за реєстраційним №263 (далі - іпотечний договір) та договір застави №15-В/21/151/КЛ-КБ-31, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рижою О.В. та зареєстрована в реєстрі за №288 (далі - договір застави).
Пунктом 3.1 іпотечного договору визначено перелік переданого позивачем в іпотеку Банку нерухомого майна.
29.08.2025 Товариство звернулося до Банку із заявою вих. №1/29-08 від 29.08.2025 про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 (в порядку Закону України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану») (далі - заява).
У цій заяві Товариство, посилаючись на набуття 10.08.2025 чинності Законом України «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану» від 27.03.2025 №4340-ІХ (далі - Закон), зазначило, що вважає себе таким, що підпадає під категорію позичальників - юридичних осіб, які мають право розраховувати на застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за укладеним кредитним договором.
Товариство просило застосувати мораторій на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021, який діє із змінами та доповненнями, внесеними додатковою угодою №1 від 19.10.2021 та додатковою угодою №2 від 28.10.2021, укладеним між Товариством та АТ «Сбербанк», правонаступником якого є Банк, а також повідомити Товариство про прийняте рішення у строки, визначені Законом.
Станом на дату звернення Товариством із заявою, що розглядається, Товариство відповіді Банку на свою заяву вих. №1/29-08 від 29.08.2025 не отримало. Натомість, Товариство отримало від Банку вимогу (повідомлення) №960 від 11.09.2025 про порушення зобов`язання, у якому Банк вимагав виконати порушене зобов`язання за кредитним договором протягом 10 робочих днів з дня відправлення вимоги (повідомлення). Банк також зазначив, що у разі невиконання Товариством цієї вимоги з погашення заборгованості за кредитним договором буде застосоване право притримання згідно з параграфом 7 глави 49 ЦК із реєстрацією відповідного забезпечувального обтяження в Державному реєстрі рухомого майна з метою стягнення коштів з усіх рахунків позичальника, що були відкриті у Банку (коштів, які перебувають у володінні Банку) відповідно до приписів чинного законодавства.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 зазначала про те, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.
Суд звертається до правової позиції, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, в якій зазначено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
З урахуванням вимог, передбачених ст. 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, вирішуючи питання про забезпечення позову, суди перевіряють, а заявник відповідно повинен навести суду достатні підстави для застосування того чи іншого виду забезпечення позову.

Суд встановив, що Товариство у поданій заяві повідомило про намір звернутися з позовною заявою до Банку про визнання рішення Банку (відмови Банку вих. № 1010 від 25.09.2025 на Заяву за вих. №1/29-08 від 29.08.2025 Товариства про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за кредитним договором) незаконною та його скасування.
Підставою такого позову, за доводами Товариства, буде те, що згідно із Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" від 27.03.2025 №4340-ІХ Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктами 23-36 такого змісту:
"23. Протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, позичальник (у тому числі його правонаступник), який є суб`єктом господарювання, має право звернутися до кредитодавця (позикодавця) або нового кредитора (далі - кредитор) із заявою про застосування мораторію на нарахування та сплату коштів за грошовим зобов`язанням за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - заява), за сукупності таких умов:
1) сукупний річний дохід позичальника за 2021 рік (з урахуванням контрагентів, які разом з позичальником входять до групи пов`язаних контрагентів, що визначаються в порядку і за критеріями, встановленими Національним банком України) не перевищує суму, еквівалентну 50 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;
2) договір кредиту (позики) з позичальником було укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану";
3) виконання зобов`язання за договором кредиту (позики) забезпечено заставою, іпотекою:
а) нерухомого майна, обладнання та/або устаткування, яке визначено індивідуальними ознаками, відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства та станом на день подання заяви знаходиться на територіях активних бойових дій, у тому числі територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією; та/або
б) транспортних засобів, які знищено, загублено, викрадено, втрачено та/або які вибули з володіння позичальника не з його волі іншим шляхом на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Факт знищення, загублення, викрадення, втрати та/або вибуття з володіння позичальника (його правонаступника) не з його волі іншим шляхом транспортного засобу може підтверджуватися заявою про вчинення кримінального правопорушення та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, відкритих не пізніше 30 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану", а якщо такі обставини виникли після набрання ним чинності - відкритих не пізніше 180 днів з дня початку бойових дій на відповідній території або з дня початку її тимчасової окупації Російською Федерацією, визначеного відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку;
4) на день укладення договору кредиту (позики) оціночна вартість майна, передбаченого підпунктом 3 цього пункту, становила понад 50 відсотків оціночної вартості всієї застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язання за таким договором кредиту (позики);
5) сукупний річний дохід позичальника за попередній звітний рік (з урахуванням контрагентів, передбачених підпунктом 1 цього пункту) не перевищує 75 відсотків його річного доходу за 2021 рік; або
загальна площа сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника на день подання заяви, не перевищує 50 відсотків загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебували у його користуванні в 2021 році. При визначенні загальної площі сільськогосподарських угідь, що перебувають у користуванні позичальника, не враховуються угіддя, які розташовані на територіях активних бойових дій, у тому числі на територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (для яких не визначено дату завершення бойових дій), або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України (для яких не визначено дату завершення тимчасової окупації), включених до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією;
6) загальна сума дивідендів, виплачених позичальником з дня, коли застава, іпотека отримали статус, передбачений підпунктом 3 цього пункту, до дня подання заяви, становить не більше 20 відсотків від суми основного боргу за договором кредиту (позики). Ця умова не поширюється на виплату дивідендів загальною сумою менше 150 тисяч гривень.
24. Позичальник надсилає заяву про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу кредитора, зазначену в договорі кредиту (позики).
Заява підписується позичальником або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій). Заява в електронній формі підписується відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
До заяви додаються документи, що підтверджують інформацію, зазначену у ній.
Позичальник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві інформації.
25. Кредитор на підставі отриманої заяви та доданих до неї документів протягом 20 робочих днів з дня їх отримання приймає рішення про застосування мораторію або відмову у застосуванні мораторію.
Кредитор надсилає рішення, передбачене абзацом першим цього пункту, у письмовій або електронній формі на юридичну або електронну адресу позичальника, зазначену в договорі кредиту (позики), негайно у день прийняття такого рішення.
У разі неподання позичальником документів, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві, або надання недостовірної інформації кредитор має право відмовити позичальнику у застосуванні мораторію.
Рішення про відмову у застосуванні мораторію повинно бути вмотивованим.
Рішення кредитора про відмову у застосуванні мораторію може бути оскаржено до господарського суду.
26. У разі прийняття кредитором рішення про застосування мораторію або якщо кредитор протягом 20 робочих днів з дня отримання заяви не прийняв жодне з рішень, передбачених пунктом 25 цього розділу, з дня отримання кредитором заяви позичальника протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, та протягом одного року з дня його припинення або скасування:
1) позичальник звільняється від обов`язку сплати грошового зобов`язання за договором кредиту (позики);
2) зупиняється вчинення будь-яких дій щодо примусового звернення стягнення на предмет застави, іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань за договором кредиту (позики), та щодо примусового стягнення заборгованості за договором кредиту (позики) з позичальника та особи, яка є поручителем, майновим поручителем виконання зобов`язань за договором кредиту (позики);
3) зупиняється нарахування грошового зобов`язання за договором кредиту (позики).
27. Строк дії договору кредиту (позики) та договорів застави, іпотеки, поруки, укладених для забезпечення виконання зобов`язань за таким договором кредиту (позики), продовжується на строк мораторію.
Перебіг позовної давності за вимогами про сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики) чи звернення стягнення на предмет застави, іпотеки, перебіг строків звернення з вимогами до поручителя, майнового поручителя зупиняються на період мораторію.
29. У разі якщо кредитор безпідставно прийняв рішення про відмову у застосуванні мораторію та встановлення цих обставин судом, мораторій вважається таким, що застосований з дня отримання кредитором заяви позичальника, передбаченої пунктом 24 цього розділу.

Отже, встановлені у справі обставини свідчать, що Товариство звернулося до Банку із заявою вих. №1/29-08 від 29.08.2025 в поряду п. 23, 24 Закону та, отримавши вимогу виконати порушене зобов`язання, розцінило її як відмову у застосуванні мораторію, яку має намір оскаржити Банку, право Товариства на що (оскарження рішення про відмову у застосуванні мораторію) надано йому п. 25 Закону.
До подання такої позовної заяви Товариство подало заяву про забезпечення відповідного позову.
Товариство зазначило, що 11.09.2025 отримало від Банку вимогу (повідомлення) №960 від 11.09.2025 про порушення зобов`язання, за якою Банк намагається достроково отримати погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №15-В/21/151/КЛ-КБ від 13.10.2021 в розмірі 48 059 047,63 Євро. При цьому визначений у вимозі  строк на дострокове повернення кредитної заборгованості становить 10 робочих днів і спливає 25.09.2025, в той час як строк на розгляд заяви і прийняття рішення про введення мораторію становить 20 робочих днів і спливає 26.09.2025, тобто на наступний день.
Товариство вважає, що ефективним та адекватним заходом забезпечення майбутнього позову про оскарження рішення Банку про відмову у застосуванні мораторію у цьому випадку є заборона Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на стягнення коштів.
Суд зазначає, що правила застосування заходів забезпечення позову регламентовані положеннями глави 10 розділу І ГПК     України, зокрема ст. 136-144 цього Кодексу.
Законодавець встановлює також обмеження на застосування заходів забезпечення позову шляхом прямої заборони на застосування окремих заходів забезпечення позову. Такі заборони передбачені, зокрема, положеннями ст. 137 ГПК України.
Відповідно до ч. 7 цієї ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову шляхом:
1) накладення арешту на майно (активи), у тому числі грошові кошти, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, або банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке належить або підлягає передачі чи сплаті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і знаходиться у нього чи інших осіб;
2) встановлення заборони або обов`язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", їх посадовим особам, іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, вчиняти певні дії або встановлення обов`язку для таких осіб утримуватися від вчинення певних дій.
Отже, законодавець заборонив застосування таких заходів забезпечення позову, що передбачають, зокрема:
-  арешт майна (активів) банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке належить або підлягає передачі чи сплаті Фонду або банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних / що ліквідується, і знаходиться у нього чи інших осіб;
-  та/або заборону або обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, що ліквідується, вчиняти певні дії (обов`язок утримуватися від вчинення певних дій) під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку.
Суд звертає увагу на те, що спеціальним законодавством також встановлена заборонена вживати заходів забезпечення позову у вигляді накладення нових обтяжень чи обмежень (арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій) на майно (активи), у тому числі кошти банку.
Апеляційний суд бере до уваги, що за змістом Закону України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" мораторій застосовується на нарахування та сплату грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), включаючи основну суму кредиту (позики), проценти, комісії та інші платежі (далі - мораторій), а тому погоджується з позицією місцевого суду, що спірні у цій справі правовідносини сторін та заявлені заходи забезпечення позову жодним чином не стосуються питань реалізації майна (активів) банку, що ліквідується, а отже заборона, встановлена підп. 2 п. 7 ст. 137 ГПК України, не підлягає застосуванню.
Суд погоджується з доводами Товариства, що дії Банку, який після отримання ним заяви Товариства про застосування мораторію на нарахування та сплату грошового зобов`язання за кредитним договором, направив Товариству вимогу щодо виконання зобов`язання за цим кредитним договором, свідчать про прийняте Банком рішення про відмову у застосуванні відповідного мораторію, яке Банк станом на відповідну дату Товариству не направив (Товариство таке рішення не отримало). В іншому випадку поведінка Банку носила би суперечливий характер, як це доречно зазначив місцевий суд.
Оскільки Законом передбачено можливість оскарження рішення Банку та з метою недопущення вчинення дій зі стягнення належних заявнику грошових коштів, які перебувають у володінні банку, саме щодо яких Товариство подавало заяву про застосування мораторію, забезпечення майбутніх позовних вимог у вигляді вжиття превентивних заходів забезпечення позову спрямовані на захист відповідних прав Товариства. Невжиття заявленого заходу забезпечення позову до подачі позову призведе до того, що заявник не зможе відновити своє порушене право в межах одного (цього) судового провадження без нових звернень до суду. 
Крім того, колегія суддів дійшла висновку, що Закон України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану", який встановлює на обмежений час для обмеженого кола боржників (які відповідають визначеним критеріям) можливість отримати мораторій на погашення зобов`язань за кредитним договором чи навіть мораторій на виконання рішення суду про стягнення відповідно заборгованості (п. 2 Розділу ІІ Закону) є спеціальним по відношенню до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює загальні правила виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Також колегія суддів відзначає, що застосовані місцевим судом заходи забезпечення позову, предметом яких є кошти на усіх рахунках Товариства, що були відкриті у Банку (кошти, які перебувають у володінні Банку), у т.ч. на грошові кошти у сумі 50 142  003,35 грн, які обліковуються на окремому рахунку обліку кредиторської заборгованості в Банку і включені до сьомої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку, не є активами банку, а на даний час є його зобов`язаннями перед Товариством, тобто пасивами.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви Товариства про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України  покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :
          
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Міжнародний резервний банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі №910/11728/25 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.09.2025 у справі №910/11728/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.11.2025 після повернення колегії суддів з відрядження, пов`язаного з підвищенням кваліфікації. 

Головуючий суддя                                                            О.О. Євсіков 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                В.А. Корсак