Справа № 214/7440/24
2/214/951/25
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
31 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Євтушенка О.І., 
за участю:
секретаря судового засідання – Попкової Ю.В.,
представника позивача – Шевченко Ю.С.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Божко М.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/7440/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії (зі змінами відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог),-

Представники: від позивача – Шевченко Ю.С., від відповідача – Божко М.Є.,

ВСТАНОВИВ:
Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулася до суду з позовною заявою 04.09.2024, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії до житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 в розмірі основного боргу – 33 774 грн. 74 коп., інфляційні втрати – 6 025 грн. 75 коп., 3% річних – 2 055 грн. 78 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 – 41 грн. 26 коп., пеню – 207 грн. 57 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з постачання теплової енергії до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де власником житлового приміщення, а відтак споживачем послуг є ОСОБА_1 . Хоча й договір про надання послуг з централізованого опалення за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачем укладено не було, однак послуги фактично надавались, останній цими послугами користувався, а тому зобов`язаний їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача не надходило жодних документів які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 утворилась заборгованість в розмірі 33 774 грн. 74 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме, інфляційні втрати – 6 025 грн. 75 коп., 3% річних – 2 055 грн. 78 коп., пеню – 207 грн. 57 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 складає 41 грн. 26 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду.
Ухвалою суду від 10.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами та заперечуючи проти їх задоволення у повному обсязі, відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов 28.10.2024 (а.с.22-23 т.1). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що заборгованість заявлена з пропуском строку позовної давності. Крім того, зауважив, що за змістом позову, договірні відносини між сторонами існують з 01.11.2021, тоді як заборгованість заявлена за період з жовтня 2016 року, тобто позивач сам собі суперечить по суті пред`явлених вимог. У порушення ст.175 ЦПК України позивачем не вживалися заходи досудового врегулювання спору. У позові та долучених доказах відсутня інформація про період (термін), за який начебто нарахована заборгованість у розмірі 4 579 грн. 16 коп., та взагалі відсутні підстави формування цієї суми, інформацію по якій позивач постійно надає до КОМ ДІС НОВА КОМ. Зауважив, що момент пред`явлення АТ «Криворізька теплоцентраль» позову до суду, заявлені суми, що є предметом спору, не відповідають тим, що виставлені у КОМ ДІС НОВА КОМ. Також відповідачеві не зрозуміло, з чого саме складається сума основного боргу 33 774 грн. 74 коп., адже позивачем не вказані джерела походження, структура боргу, не надана інформація про вартісну базу нарахування боргу – тарифи на послуги, що діяли протягом періоду нарахування боргу, підстави їх застосування. Також, на переконання відповідача, позивачем не надано доказів законності відкриття на ім`я ОСОБА_1 особового рахунку та проведення по ньому операцій, як і не надано первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджували б понесені позивачем витрати на надання послуг в сумі заявленого боргу. 
08.11.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представником позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. подано відповідь на відзив (зареєстровано 11.11.2024, а.с.28-36 т.1). Доводи по суті заперечень відповідача, викладених у відзиві, представник позивача мотивувала тим, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 – з 05.08.2011, а відтак в силу ст.322 ЦК України зобов`язаний утримувати належне йому майно, у тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач є індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, у тому числі й послуг щодо централізованого опалення/постачання теплової енергії. Відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку – нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Що стосується доводів відповідача про заявлення вимог з пропуском строку позовної давності, то представник позивача акцентувала увагу, що в даному випадку відповідачем не враховано, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строк позовної давності продовжено на строк дії такого карантину. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше – воєнного стану. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог станом на день звернення до суду з позовом не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. До того ж представник зауважила, що в межах заявленого у позові періоду ОСОБА_1 здійснював періодично платежі як протягом опалювальних сезонів, так і після їх закінчення, тим самим вчиняв дії, що свідчать не тільки про визнання ним наявності зобов`язань перед АТ «Криворізька теплоцентраль» та існування боргу, а й переривання перебігу строку позовної давності. Нарахування вартості наданих послуг проводилось позивачем у відповідності до діючих тарифів, показів вузла обліку теплової енергії, встановленого на будинок відповідача ще 04.02.2009 та пропорційно опалювальній площі квартири. Детальний розрахунок заборгованості за спожитими ОСОБА_2 за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , представником позивача наданий. Що стосується розбіжностей у сумах, виставлених КОМ ДІС НОВА КОМ із сумами, заявленими АТ «Криворізька теплоцентраль», то представник зазначила, що у період з 1999 року до 31.07.2008 послугу з постачання теплової енергії до багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 надавало ДП «Криворізька теплоцентраль»; з 01.08.2022 будинок передано на обслуговування КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №385; 01.10.2013 будинок як об`єкт теплопостачання було передано до ДП «Криворізька теплоцентраль». Відтак, заборгованість у сумі 4 548 грн. 24 коп. – це заборгованість за послуги з опалення, що надавало КПТМ «Криворіжтепломережа» в період з 2008 року до 2013 року, а заборгованість у сумі 4 579 грн. 16 коп. – заборгованість за теплоенергію, що надавало АТ «Криворізька теплоцентраль»; заборгованість до 2008 року обліковується на підприємстві як дебіторська, відображається відповідачу у системі КОМ ДІС НОВА КОМ, однак до розрахунку заборгованості та заявлених вимог не включена та відношення не має. 
28.11.2024 відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на відповідь на відзив (а.с.62-64 т.1). Відповідач зауважив, що жодних дій, які б свідчили про визнання ним наявності боргу перед АТ «Криворізька теплоцентраль», він не вчиняв, а наявна у позивача інформація про оплату послуг не підтверджує визнання ним такого боргу, адже містить лише дати платежів, за які проводилась оплата, а не конкретно вказівку про погашення заборгованості. Така інформація також не містить доказів та підстав вважати, що цими платежами він компенсував та сплачував саме заборгованість. Сама по собі сплата послуг за межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки строк сплинув та не може вже бути перерваним. Позов не містить доказів фактично наданої теплової енергії до будинку, що б відповідала законодавчим нормам, вимогам та стандартам. 
10.12.2024 представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. подала додаткові письмові пояснення шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (зареєстровано 10.12.2024, а.с.68-71 т.1), викладені в яких доводи є тотожними з тими, що наведені у відповіді на відзив.
04.02.2025 представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.102-106 т.1) у зв`язку зі здійсненням відповідачем платежів до відкриття провадження у справі, в результаті чого АТ «Криворізька теплоцентраль» зменшено розмір заявлених вимог, в яких товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 у розмірі основного боргу – 31 274 грн. 74 коп., інфляційні втрати – 5 098 грн. 09 коп., 3% річних – 1 798 грн. 44 коп., пеню – 195 грн. 27 коп.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп.
04.02.2025 представник позивача подала додаткові письмові пояснення з долученням додаткових доказів (а.с.117-118 т.1).
Ухвалою суду від 13.05.2025, постановленою без оформлення окремим процесуальним документом, відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів від 08.05.2025, 13.05.2025 (а.с.1-6, 15, 16-17 протокол с/з т.2).
13.06.2025 відповідач подав письмові пояснення, а 05.08.2025 – доповнення до них.
Ухвалою суду від 22.09.2025 частково задоволено клопотання відповідача від 05.08.2025, 09.08.2025 про витребування доказів (а.с.36-37, 38-39, 48-49 т.2). Витребувані докази надійшли до суду 15.10.2025.
10.10.2025 представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. подала додаткові письмові пояснення шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».
11.12.2025 відповідач подав чергові письмові пояснення.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження у справі не вживались.

Присутня в судовому засіданні 11.12.2025 представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення їх розміру підтримала, наполягала на задоволенні.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – Божко М.Є., будучи присутніми в судовому засіданні 11.12.2025, заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених ними у відзиві, ряді поданих письмових пояснень. 

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи позивача і заперечення відповідача, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові – послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги – послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.
Судом встановлено, що та матеріалами справи підтверджено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу об`єктів теплопостачання від КП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», яке 16.03.2017 перетворене в ПАТ «Криворізька теплоцентраль», до останнього передано об`єкти теплопостачання, у тому числі в Саксаганському районі м. Кривого Рогу з метою стабілізації фінансового стану підприємств теплопостачання міста, покращення якості забезпечення населення тепловою енергією. Таким чином, позивач є виконавцем послуги з теплопостачання для будинку АДРЕСА_2 .
За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є одноособовим власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване за ним 05.08.2011на підставі судового рішення, запис №134 в книзі 120п-134. Факт належності відповідачеві житлового приміщення на праві приватної власності останній також підтвердив в ході розгляду справи судом.
За відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 з 15.03.1982 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення цього будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення, а відтак система опалення житлового приміщення, належного відповідачеві, є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже, відповідач фактично отримує теплову енергію для опалення приватного житлового приміщення, тобто є споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб централізованого опалення. Доказів, які б свідчили про наявність у житловому приміщенні автономного опалення із відключенням приміщення від системи централізованого опалення у встановленому законом порядку, або ж відключення приміщення відповідача від системи централізованого опалення з інших підстав, матеріали справи не містять.
У будинку АДРЕСА_2 встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, прилад-розподілювач не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщень.
Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення/постачання теплової енергії між АТ «Криворізька теплоцентраль» та ОСОБА_1 не укладався.
Разом з тим, Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги, а саме: індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Договір про надання послуг з постачання теплової енергії між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачем ОСОБА_1 не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачеві надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Факт отримання послуг відповідач в ході судового розгляду не оспорював. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії не виключає обов`язок відповідача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку – нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, та постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16. 
АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідача ОСОБА_1 не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачем як споживачем послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Позаяк, суд вважає за необхідне додатково зазначити, що належність ОСОБА_1 квартири на праві власності зобов`язує, зокрема, по її утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2019 у справі №756/10344/14. 
Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/.
Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) – вимагати сплату грошей за надані послуги.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Положеннями ч.6 ст.19, ст.25 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житло-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений ст.7 цього Закону обов`язок споживача сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Так, ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів, в межах періоду з 01.10.2016 до 31.05.2024, позивач нараховував відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі житлового приміщення – 95,6 кв.м., відсутності пільг та субсидії, що підтверджується актами про надання теплоносія/припинення подачі теплоносія від 31.10.2016 №3, від 25.03.2017 №1, від 30.10.2017 №182, від 01.04.2018 №2, від 13.11.2018 №10, від 08.04.2019 №3, від 13.10.2019 №49, від 15.04.2020 №119, від 30.10.2020 №24, від 14.04.2021 №149, від 26.10.2021 №2, від 01.04.2022 №118, від 07.11.2022 №175, від 23.03.2023 №149, від 13.11.2023 №359, від 28.03.2024 №277, а також відповідними рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2016-2017 – №380 від 14.09.2016, №118 від 14.03.2017, 2017-2018 - №433 від 10.11.2017, №125 від 14.03.2018, 2018-2019 - №407 від 12.09.2018, №134 від 13.03.2019, 2019-2020 - №448 від 18.09.2019, №168 від 23.03.2020, 2020-2021 - №466 від 16.09.2020, №119 від 17.03.2021, 2021-2022 - №490 від 22.09.2021, №158 від 23.03.2022, 2022-2023 - №760 від 28.09.2022, №338 від 22.03.2023, 2023-2024 - №1162 від 20.09.2023, №339 від 18.03.2024.
Фактичне споживання послуги з постачання теплової енергії житловим будинком АДРЕСА_2 за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 визначене відповідно до показів вузла обліку теплової енергії, встановленого на будинок, зафіксованих в актах на кожен окремий період часу, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.155-235 т.1), а також відображене у розрахунках обсягу фактично спожитої послуги за кожен окремо опалювальний сезон, наданих представником АТ «Криворізька теплоцентраль» на виконання ухвали суду від 22.09.2025 про витребування доказів.
Дійсність наявності у будинку вузла обліку теплової енергії, обслуговування якого проводиться ФОП ОСОБА_3 , також підтверджене з боку відповідача, який разом з додатковими поясненнями долучив до матеріалів справи копію договору на технічне обслуговування лічильників теплової енергії в процесі експлуатації від 01.10.2021 №215/1, а саме, лічильника обліку теплової енергії типу ТЕРМ-02 №2829, встановленого на будинок АДРЕСА_2 .
Докази звернення відповідача ОСОБА_1 з претензіями, скаргами щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей, надання неналежної якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт тощо, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим відповідно до ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в матеріалах справи відсутні. Свідченням цьому є також довідка від 27.01.2025 №56, надана відділом по роботі зі споживачами АТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с.236 т.1).
Докази проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості в житловому приміщенні відповідача відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 №151, матеріали справи також не містять. 
У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що надані позивачем письмові докази відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, натомість відповідачем відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів ненадання послуг позивачем або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення ОСОБА_1 від їх оплати.
У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Як слідує з наданих позивачем розрахунків, долучених до заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.111-116 т.1), в межах заявленого періоду з 01.10.2016 до 31.05.2024 відповідач періодично здійснював платежі, сплативши загалом в межах цього періоду 51 290 грн. 04 коп. із нарахованих 84 134 грн. 11 коп. (перерахунок -1 569 грн. 33 коп.). Заборгованість по платі за абонентське обслуговування відсутня, усі нарахування по ній за період з 01.01.2024 до 31.05.2024 у загальному розмірі 41 грн. 70 коп. відповідачем сплачені. Усі здійснені відповідачем платежі відображено АТ «Криворізька теплоцентраль» у розрахунку заборгованості у чіткій хронологічній послідовності їх здійснення відповідачем. 
Враховуючи, що платежі мали місце у часових проміжках як протягом опалювальних сезонів (зарахування здійснювалось на оплату поточних нарахувань), так і після їх завершення шляхом зарахування на погашення облікованого боргу, вказані дії суд розцінює як визнання відповідачем наявності зобов`язань та боргу перед АТ «Криворізька теплоцентраль». Заперечення відповідача стосовно визнання ним існування боргу за рахунок здійснених платежів, оскільки, на його переконання, наявна у позивача інформація про оплату послуг не підтверджує визнання ним такого боргу, адже містить лише дати платежів, за які проводилась оплата, а не конкретно вказівку про погашення заборгованості, суд оцінює критично, оскільки вони ґрунтуються на власних припущеннях відповідача та тлумаченні обставин на власний розсуд, адже на підтвердження таких доводів відповідач не надав суду жодних доказів, які б свідчили, що при здійсненні платежів він зазначав чітке їх призначення (оплата поточних нарахування, платежі наперед тощо) та не мав наміру погашати облікований борг, останній суду не надавав, з приводу проведення перерахунку по здійсненим платежам до АТ «Криворізька теплоцентраль» не звертався.
Оскільки відповідач не навів власного контррозрахунку суми боргу, не надав первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ним платежі, виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 у розмірі 31 274 грн. 74 коп., оскільки вона розрахована АТ «Криворізька теплоцентраль» арифметично вірно, відображена у розрахунках, які викладено у зручній табличній формі та є арифметично правильними. Фактично усі наведені відповідачем у відзиві заперечення ґрунтуються на припущеннях, а відтак є дистракторними та не можуть спростовувати наданих позивачем доказів. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає ст.95 ЦПК України.
Погоджується суд й з доводами позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування інфляційних втрат та 3% річних за період затримки виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг.
Так, відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування АТ «Криворізька теплоцентраль» приписів ч.2 ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань у виді інфляційних втрат – 5 098 грн. 09 коп., 3% річних – 1 798 грн. 44 коп.
Позаяк, в умовах воєнного стану, введеного в Україні з 24.02.2022, у силу дію мораторію на нарахування збитків, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», що діяв з 24.02.2022 до 30.12.2023 відповідно до постанови КМУ від 29.12.2023 №1405, збитки на підставі ч.2 ст.625 ЦК України на заборгованість з 24.02.2022 до 30.12.2023 позивачем правомірно не нараховувались, що чітко видно із наявного в матеріалах справи розрахунку.
Враховуючи, що відповідно до ст.322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг – у даному випадку на ОСОБА_1 , який є одноособовим власником квартири, та з огляду на те, що між відповідачем і позивачем існували фактичні договірні відносини,суд дійшов висновку про доведеність факту неналежного виконання відповідачем умов договору та наявність підстав для стягнення з нього заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії.
Що стосується доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.
Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20.09.2011 («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява №14902/04, §570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
Тобто цією нормою встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв`язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні: без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).
Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України “Про теплопостачання”.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
Як встановлено судом, в межах періоду з 01.10.2016 до 31.05.2024 відповідач періодично здійснював платежі, зокрема: у жовтні 2016 року – 472,91 грн. (із фактично нарахованих 472,91 грн.), у листопаді 2016 року – 779,28 грн. (із фактично нарахованих 1252,19 грн, перерахунок -472,91 грн.), у грудні 2016 року – 1500 грн. (із фактично нарахованих 2278,38 грн., залишок боргу 778,38 грн.), у травні 2017 року – 1432,23 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у вересні 2017 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у жовтні 2017 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у грудні 2017 року – 1000 грн. (із фактично нарахованих 1831,34 грн.), у січні 2018 року – 4000 грн. (із фактично нарахованих 1871,54 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у липні 2018 року – 1543,27 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці),у серпні 2018 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у вересні 2018 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у жовтні 2018 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у листопаді 2018 року – 1000 грн. (із фактично нарахованих 736,58 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у червні 2019 року – 1000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у жовтні 2019 року – 2000 грн. (із фактично нарахованих 650,88 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у листопаді 2019 року – 1000 грн. (із фактично нарахованих 1643,69 грн., перерахунок 130,67 грн.), у січні 2020 року – 1500 грн. (із фактично нарахованих 2 748,44 грн., перерахунок -621,41 грн.), у серпні 2020 року – 2976,43 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у жовтні 2020 року – 1000 грн. (із фактично нарахованих 87,11 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у грудні 2020 року – 2000 грн. (із фактично нарахованих 2925,91 грн., перерахунок 491,31 грн.), у квітні 2021 року – 2500 грн. (із фактично нарахованих 894,71 грн., перерахунок -161,60 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у травні 2021 року – 3301,35 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у липні 2021 року – 3000 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у жовтні 2021 року – 5000 грн. (із фактично нарахованих 325,64 грн., переплату зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у листопаді 2021 року – 1000 грн. (із фактично нарахованих 1561,45 грн., перерахунок 458,53 грн.), у грудні 2021 року – 2500 грн. (із фактично нарахованих 2611,69 грн., перерахунок 141,42 грн.), у жовтні 2022 року – 4284,17 грн. (нарахування відсутні, зараховано на погашення облікованого боргу за попередні місяці), у січні 2024 року – 1000,40 грн. (із фактично нарахованих 1633,16 грн., перерахунок -111,33 грн.), у лютому 2024 року – 500 грн. (із фактично нарахованих 612,01 грн., перерахунок 106,39 грн.). Здійснені відповідачем платежі у вересні-листопаді 2024 року та січні 2025 року були зараховані на погашення облікованого боргу частково за 2017 рік, а також листопад 2021 року – лютий 2022 року. При цьому, практично усі платежі здійснені відповідачем або у сумах менше від фактичних нарахувань, або після завершення опалювальних сезонів, відтак їх зараховано на погашення облікованого боргу, що свідчить про відсутність переривання строку позовної давності за щомісячними платежами, борг за якими накопичувався за рахунок боргу за попередні місяці та залишків недоплачених поточних нарахувань. У свою чергу, позивач звернувся до суду з позовом 04.09.2024.
Аналізом наданого розрахунку заборгованості встановлено, що станом на листопад 2018 року загалом за рахунок здійснених відповідачем платежів після завершення опалювальних сезонів протягом 2017 року та за липень-жовтень 2018 року (за відсутності нарахувань) поточна заборгованість за попередній період була погашена, зростання боргу мало місце за рахунок відсутності платежів по поточним нарахуванням за 2018 рік, а також з огляду на тривалість невиконання відповідачем зобов`язань за відсутності платежів протягом періоду з листопада 2022 року до січня 2024 року. 
Разом з тим, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 року №383. Запроваджені в період дії карантину обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливали на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводили певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020.
Оскільки, перебіг трирічної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за квітень 2017 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 02.04.2017. Отже, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період, починаючи з 02.04.2017 в силу змін у законодавстві. Позаяк, строк позовної давності за вимогами з жовтня 2016 року також не пропущений, оскільки він був перерваний відповідачем за рахунок здійснених ним платежів протягом 2017-2018 р.р. Крім того, аперечень проти зарахування коштів за платежами, здійсненими протягом 2024 року, на погашення боргу за 2016-2017 р.р., відповідач на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» не подавав, з приводу проведення перерахунку не звертався, хоча про здійснення таких зарахувань позивач повідомив суд та відповідача з наданням відповідних доказів при зверненні до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог 04.02.2025, із відображенням у довідках по платежам, розрахунках. Відтак, правові підстави для застосування позовної давності в рамках даних спірних правовідносин відсутні.
Що стосується пені у сумі 195 грн. 27 коп.,  нарахованої з 30.12.2023 до 01.06.2024, то суд вважає, що її нарахування також є правомірним та проведене з урахуванням обмежень, пов`язаних з дією воєнного стану, введених Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 “Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану” викладено у новій редакції, яка передбачає скасування з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації). 
Оскільки м. Кривий Ріг не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування пені на заборгованість, починаючи з 30.12.2023. Розмір нарахованої пені з 30.12.2023 до 01.06.2024 складає 195 грн. 27 коп., а наведений позивачем розрахунок є арифметично вірним.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. З огляду на викладене, та зважаючи на задоволення майнової вимоги у повному обсязі, з відповідача на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії (зі змінами відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог) – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2016 до 31.05.2024 у розмірі основного боргу – 31 274 грн. 74 коп., інфляційні втрати – 5 098 грн. 09 коп., 3% річних – 1 798 грн. 44 коп., пеню – 195 грн. 27 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» 3 028 грн. 00 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати ухвалення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін: 
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», код ЄДРПОУ 00130850, юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено та підписано без проголошення 31.12.2025 після перерви, оголошеної у судовому засіданні 11.12.2025 (з урахування відкладення проголошення судового рішення 16.12.2025 у зв`язку з дією посилених графіків стабілізаційних відключень).

Суддя          О.І. Євтушенко