ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13886/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року (головуючий суддя Кучма К.С.) 
в адміністративній справі №160/13886/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 14.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій, просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління ПФУ в Рівненської області від 22.04.2025 року № 047050030477 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, згідно із ст.ст.26, 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення віку 55 років, а саме з 19.01.2025 року; 
- зобов`язати відповідача для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 04.03.2002 року по 03.03.2007 року та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 року, коли він працював вантажником по відвантаженню концентрату у філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення віку 55 років з 19.01.2025 року. 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач 14.04.2025 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення віку 55 року, згідно із ст.ст.26, 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління ПФУ в Рівненській області від 22.04.2025 року №047050030477, винесеним за принципом екстериторіальності, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення віку 55 років, оскільки на думку відповідача його пільговий стаж роботи за Списком №1 складає 04 роки 06 місяців 29 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 складає 06 років 8 місяців 28 днів, а у сукупності пільговий стаж становить 11 років 03 місця 27 днів, що менше 12 років 6 місяців необхідних для призначення пенсії за Списком №2. Так, до пільгового страхового стажу роботи за Списком №2 відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 04.03.2002 року по 03.03.2007 року та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 року, згідно із пільговою довідкою № 60 від 01.04.2025 року, оскільки не долучено перелік робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком № 2 до наказів: №127 віт 01.03.2002 року та №336 від 20.09.2007 року про результати атестації робочих місць. Позивач вважає безпідставним не зарахування до пільгового страхового стажу періодів роботи, оскільки ним було надано достатньо документів на підтвердження спірних періодів. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 22.04.2025 року № 047050030477 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 14.04.2025 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 04.03.2002 року по 03.03.2007 рік та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 рік, з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог - відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Таким чином, пільговий стаж роботи позивача з 04.03.2002 року по 03.03.2007 року та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 року підтверджено трудовою книжкою та уточненою довідкою та підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд першої інстанції також зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, тому належним способом захисту прав, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.04.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 04.03.2002 року по 03.03.2007 року та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 року, та з урахуванням висновків суду.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 04.03.2002 р. по 03.03.2007 р. та з 20.09.2007 р. по 27.05.2008 р. згідно із пільговою довідкою №60 від 01.04.2025 р., оскільки не долучено перелік робочих місць, виробництв, професій, посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №2 до наказів №127 від 04.03.2002 р. та №336 від 20.09.2007 р. про результати атестації робочих, позивач набуде право в 56 років. Судом не враховано, що трудова книжка позивача не містить відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, зокрема, інформація щодо розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць та зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80 % робочого часу, а також те, що накази про атестацію не містять переліку робочих місць, виробництв, професій та посад, які підлягали атестації.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
22.04.2025 року Головним управлінням ПФУ в Рівненській області розглянуто заяву позивача, за принципом екстериторіальності, та прийнято рішення № 047050030477 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, через відсутність необхідного пільгового стажу.
Рішенням відповідача № 047050030477 встановлено, що:
- пільговий стаж позивача (за Списком №1) становить: 04 роки 06 місяців 29 днів; 
- страховий стаж становить: 34 роки 09 місяців 12 днів. 
Страховий стаж позивача становить із врахуванням пільгового стажу: 38 років 09 місяців 12 днів. 
Пільговий стаж (за Списком №2) становить: 06 років 08 місяців 28 днів. 
Пільговий стаж особи (Список №2 + Список №1) становить: 11 років 03 місяці 27 дні. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи:
- з 04.03.2002 р. по 03.03.2007 р. та з 20.09.2007 р. по 27.05.2008 р. згідно із пільговою довідкою №60 від 01.04.2025 р., оскільки не долучено перелік робочих місць, виробництв, професій, посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за віком за Списком №2 до наказів №127 від 04.03.2002 р. та №336 від 20.09.2007 р. про результати атестації робочих, позивач набуде право в 56 років.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача № 047050030477. 
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. №1058-IV.
Відповідно до частин 1, 2 статті 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Матеріалами справи підтверджується, а саме записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , що позивач працював:
- 01.01.2001 р. - переведений в транспортно-експедиційне управління вантажником по відвантаженню концентрату залізничного цеху по 4 розряду (наказ №21к від 25.01.2001 р.);
- 01.09.2004 р. – переведений в цьому ж цеху та управління вантажником по відвантаженню концентратів (наказ №287к від 14.09.2004 р.).
- 27.05.2008 р. – звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №103к від 23.05.2008 р.).
На підтвердження характеру виконуваної роботи та зайнятості повний робочий день, позивач надав довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з якої вбачається що ОСОБА_1 працював повний робочий день у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» серед іншого в спірний період, а саме:
- з 01.01.2001 по 15.01.2003 – виконував роботи по відвантаженню концентрату залізничного цеху транспортно-експедиційного управління, з професією посадою – вантажника по відвантаженню концентрату, що передбачена Списком ІІ розділу XXXII, код КП 23302000-17541, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. №162., Додаткові відомості: Накази про атестацію робочих місць №147 від 17.04.1997 р., № 127 від 04.03.2002 р. погоджено з Головним Держекспертом області з умов праці № 14/1-42 від 23.04.1997 р., № 003/07-1-68 від 13.03.2002 р. Робітники постійно зайняті на роботах з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці не менше 0,1 мілікюрі радію-226 або еквівалентної по радіотоксичності кількісті радіоактивних речовин і на ремонті технологічного устаткування в цих умовах;
- з 16.01.2003 по 27.05.2008 – виконував роботи по відвантаженню концентрату залізничного цеху транспортно-експедиційного управління, з професією посадою – вантажника по відвантаженню концентрату, що передбачена Списком ІІ розділу XXXII, підрозділу 2, код КП 32.2-1, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36., Додаткові відомості: Наказ про атестацію робочих місць № 127 від 04.03.2002 р., № 336 від 20.09.2007 р. погоджено з Головним Держекспертом області з умов праці №003/07-1-68 від 13.03.2002 р., № 003/07-1-282 від 22.11.2007 р. Робітники постійно зайняті на роботах з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці не менше 0,1 мілікюрі радію-226 або еквівалентної по радіотоксичності кількісті радіоактивни: речовин і на ремонті технологічного устаткування в цих умовах. Підстави для видачі: Особова картка форми Т-2, накази по комбінату, особові рахунки.
Приймаючи рішення від 22.04.2025 року №047050030477, відповідач не зарахував період роботи позивача до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 04.03.2002 р. по 03.03.2007 р. та з 20.09.2007 р. по 27.05.2008 р. згідно із пільговою довідкою №60 від 01.04.2025 р., оскільки не долучено перелік робочих місць, виробництв, професій, посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення з віком за Списком №2 до наказів №127 від 04.03.2002 р. та №336 від 20.09.2007 р. про результати атестації робочих.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими такі висновки пенсійного органу з огляду на наступне.
З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, наказом Мінпраці від 18.11.2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.
Згідно із пунктом 10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637 (далі – Порядок №637).
Порядком №637, встановлено особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників.
Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
У довідці має бути вказано: 
періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; 
професія або посада; 
характер виконуваної роботи; 
розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; 
первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз наведених норм дає підстави для віисновку, що довідки, які підтверджують спеціальний трудовий стаж, надаються виключно, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.02.2019 року у справі №337/1297/17, ухвалі Касаційного адміністративного суду від 14.04.2020 року у справі №560/3197/19, постанові Верховного Суду від 24.06.2021 року у справі №216/8709/15-а(2-а/216/17).
Проаналізувавши записи трудової книжки позивача, вбачається, що трудова книжка містять відомості щодо назви професії, що належить до Списку №2.
Окрім того, відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача, а судом в свою чергу не встановлено будь-яких виправлень або неточностей у записах його трудової книжки.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (Методичні рекомендації).
Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно із пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Згідно із пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. 
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. 
Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а. 
При цьому Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 року у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 року у справі № 21- 519а14, від 10 й 17.03.2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 року у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 року у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно із п.4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Тобто, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. 
Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. 
При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, та висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 08.09.2022 по справі №200/8337/20-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із уточнюючою довідкою робоче місце позивача у спірний період було атестовано наказами № 147 від 17.04.1997 р. та № 127 від 04.03.2002 р.
При цьому суд зазначає, що відповідно до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення (Порядок №22-1), відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст.44 Закону №1058-IV).
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
При цьому, витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.
Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Проте, відповідачем не надано жодних документів, підтверджуючих вчинення будь-яких дій для витребування документів чи проведення перевірки достовірності таких документів.
За приписами абзаців 2-4 п.4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Однак, зазначених прав та обов`язків відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах виконано не було, тому, вказаним обставинам має бути надана оцінка під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
Водночас, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі №593/283/17.
Таким чином, пільговий стаж роботи позивача з 04.03.2002 року по 03.03.2007 року та з 20.09.2007 року по 27.05.2008 року підтверджено трудовою книжкою та уточненою довідкою та підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку визнати протиправним рішення 22.04.2025 року № 047050030477 відповідача, яким відмолено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV. Ураховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 06.12.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова