КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7896/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ
Справа № 761/38699/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року, постановлену у складі судді Сіромашенко Н.В., про відмову у забезпеченні позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, 

встановив:

У грудні 2015 позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
У березні 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року справу було прийнято до провадження, визначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
08 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Котелейчуком С.П. було подано до суду заяву про залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Котелейчука С.П. про залишення первісного та зустрічного позову без розгляду - задоволено. Первісний позов ОСОБА_2 - залишено без розгляду. Зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року в частині залишення без розгляду зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини - скасовано та направлено у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23 січня 2025 через підсистему «Електронний суд» позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої він просить вжити заходи забезпечення, а саме: 1) зобов`язати Шевченківський районний суд м. Києва в особі головуючого по цивільній справі №761/38699/15-ц забезпечити технічну можливість проведення судового засідання в режимі відео конференції шляхом встановлення технічного зв`язку Шевченківського районного суду м. Києва з ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів; 2) заборонити Шевченківському районному суду м. Києва в особі головуючого судді по цивільній справі №761/38699/15-ц постановляти невмотивовані ухвали (відмови) у забезпеченні права позивача на справедливий суд у формі відмови в проведенні судових засідань в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким:
- зобов`язати Шевченківський районний суд міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц забезпечити технічну можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції шляхом встановлення технічного зв`язку Шевченківського районного суду міста Києва з ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів;
- заборонити Шевченківському районному суду міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц постановляти невмотивовані ухвали (відмови) у забезпеченні права позивача на справедливий суд у формі відмови в проведенні судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що забезпечення позову у такий спосіб є необхідним, зважаючи на фактичну відсутність у нього можливості приймати участь в судових засіданнях, оскільки він усунутий від доступу до правосуддя та права на справедливий суд, тоді як відмова в забезпеченні позову порушить базові принципи цивільного судочинства.
Таким чином, задоволення заяви про забезпечення позову має суттєве значення для подальшого вирішення цього спору, вжиття заходів забезпечення позову є необхідним заходом, який має бути вжито і слугує гарантією реального виконання справедливого рішення суду як завершальної частини судового процесу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що перелік видів забезпечення позову чітко встановлено у статті 150 ЦПК України, тоді як заява про забезпечення позову подана ОСОБА_3 всупереч вищенаведеному, позбавлена будь-якого належного юридичного обґрунтування, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає критеріям необхідності його застосування
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, в якому ОСОБА_3 просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 .
23 січня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просив ужити заходи забезпечення позову, зобов`язавши Шевченківський районний суд міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц забезпечити технічну можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції шляхом встановлення технічного зв`язку Шевченківського районного суду міста Києва з ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів і заборонивши Шевченківському районному суду міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц постановляти невмотивовані ухвали (відмови) у забезпеченні права позивача на справедливий суд у формі відмови в проведенні судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
В обґрунтування заяви зазначив, що посилання судді Сіромашенко Н.В. на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року, якою його явку визнано обов`язковою, як на причину відмови в його численних заявах про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, видаються необґрунтованими і надуманими, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала від 25 травня 2023 року як така, а також, що йому незрозумілими і недоведеними судом першої інстанції є причини, мета, обґрунтування необхідності обов`язкової явки, в якому процесуальному статусі він має з`явитися, на які саме засідання його явка визнана судом обов`язковою.
Вважаючи, що проведення судового засідання в режимі відеоконференції вирішило би всі процесуальні питання, зважаючи на те, що участь в режимі відеоконференції не виключається при визнанні явки обов`язковою, він вважає, що наразі зазнав обмеження його беззаперечного права на справедливий суд, перебуваючи у стані обмеженого доступу до правосуддя і будучи фактично усунутим та заблокованим від участі в цивільному провадженні, ініціатором якого він є сам.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України позов може бути забезпечено:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 , він просив суд першої інстанції забезпечити позов, зобов`язавши Шевченківський районний суд міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц забезпечити технічну можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції шляхом встановлення технічного зв`язку Шевченківського районного суду міста Києва з ОСОБА_1 з використанням власних технічних засобів і заборонивши Шевченківському районному суду міста Києва в особі головуючого судді у справі № 761/38699/15-ц постановляти невмотивовані ухвали (відмови) у забезпеченні права позивача на справедливий суд у формі відмови в проведенні судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки заходи, про вжиття яких просив ОСОБА_3 , не є заходами забезпечення позову, адже забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання суду провести судове засідання в режимі відеоконференції та шляхом встановлення заборони суду відмовляти у проведенні засідань в режимі відеоконференції не передбачені нормами процесуального права, адже під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тоді як заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції вирішуються судом в порядку, визначеному ст. 212 ЦПК України.
Натомість за своїм змістом заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є заявою про зобов`язання суду першої інстанції провести судове засідання в режимі відеоконференції, що суперечить вимогам ст. 149-150 ЦПК України, якими передбачено підстави та види забезпечення позову. 
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.