Справа №519/744/25 
2/519/37/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И 
13.01.2026 м. Південне
Південний міський суд Одеської області у складі судді - Москаленко Інни Олександрівни, секретаря Коршак Ю.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та припинення сервітуту та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за участі третьої особи Приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьової Олесі Володимирівни, негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи на стадії ухвалення судового рішення, ухвалив рішення про таке:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
1.14.04.2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та припинити сервітут ОСОБА_2 на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 .
2.В обґрунтування позову, зазначає, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.09.2014 року у справі 519/733/13-ц визнано за Відповідачем право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та вселено його у спірну квартиру.
3.Підставою для ухвалення такого рішення була згода на проживання у житловому приміщенні отримана Відповідачем від ОСОБА_4 , колишньої дружини Відповідача.
4.Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.11.2015 року по цивільній справі № 519/365/15-ц позов Відповідача про встановлення порядку користування квартирою - було задоволено в повному обсязі, та встановлено відповідний порядок користування квартирою. Виділено у користування Відповідача, та його сина кімнату площею 18,8 кв.м і лоджію, яка примикає до кімнати, а ОСОБА_5 виділено у користування кімнати площею 9,9 кв.м та 12,5 кв.м з лоджіями, які примикають до її кімнат. Кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, комору залишено у загальному користуванні.
5.Рішення Южного міського суду Одеської області від 25.11.2015 року по цивільній справі № 519/365/15-ц набрало законної сили, в апеляційній та касаційній інстанціях не оскаржувалося.
6.Як вбачається із договору купівлі продажу квартири від 30.06.2017 ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_6 квартиру під АДРЕСА_2 було передано у власність ОСОБА_3 .
7.До того ж, згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 14.03.2023 за №519/590/20, усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення його в зазначену квартиру та зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні даною квартиру.
8.В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2025, укладеного між ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , трикімнатну квартиру під АДРЕСА_2 було передано у власність ОСОБА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав за №409596555, в якому, ОСОБА_1 , зазначається, в якості власника квартири.
9. ОСОБА_1 не було відомо про наявність третьої особи, право якої, на користування жилим приміщенням було визнано рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.09.2014 року у справі №519/733/13-ц, а рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.11.2015 року у справі №519/365/15-ц було встановлено порядок користування квартирою, в якому у користування Відповідачу було виділено кімнату площею 18,8 кв. м. та рішенням Южного міського суду Одеської області від 14.03.2023 за №519/590/20.
10.Позивач вважає за доцільне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом та припинення сервітуту, а тому вимушений звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. Право відповідача на користування вищевказаною квартирою має бути припинено на підставі того, що дана квартира перебуває у власності позивача, який не має ніяких родинних зав`язків із ОСОБА_2 .
11.Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що ця квартира є єдиним житлом у його користуванні; право на користування житлом отримав правомірно згідно відповідних рішень суду, тому позбавлення його єдиного житла буде становити порушення його прав на житло. Станом на 30.04.2025 р., рішення суду у справі № 519/590/20, державною виконавчою службою не виконано. Таким чином, судові рішення у справі № № 519/733/13-ц, справі № 519/365/15-ц та у справі № 519/590/20 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити. Крім того, розглядає факт продажу квартири Позивачу наміром продавця позбавити його права користування житлом. Сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.
Зустрічний позов
12.Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду зі зустрічним позовом, де просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 24 січня 2025 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьовою Олесею Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 90 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьовою Олесею Володимирівною.
13.Зустрічний позов обґрунтовано тим, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири, продавець навмисно приховав той факт, що у разі продажу квартири будуть порушені права третьої особи (позивача по зустрічному позову). В договорі купівлі-продажу квартири від 24 січня 2025 р. (п. 4 Договору) продавець стверджує, що стосовно квартири відсутні судові спори, права щодо відчужуваної квартири у третіх осіб (в тому числі за договором найму (оренди), як в межах, так і за межами України, немає. Внаслідок продажу квартири не будуть порушені права та законні інтереси інших осіб. Також в договорі зазначено, що продавець гарантує, що не приховано обставин, які мають істотне значення. Відчуження квартири відповідачем 1 без повідомлення відповідача 2 про судові спори стосовно користування квартирою поставило під загрозу соціальний статус ОСОБА_2 , який може стати безхатченком, втративши право користування житлом, який на законних підставах користувався квартирою.
14.Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 подав відзив на зустрічний позов, де просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки не спростовано презумпції правомірного правочину, не надано доказів його недійсності чи нікчемності. Єдине неповідомлення покупця про наявність у інших осіб права користування спірною квартирою не призводить до недійсності договору. 
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи
15.У судове засідання 13.01.2026, сторони не з`явилися. Представники ОСОБА_2 та Сілаєва О.А. подали заяви про розгляд справи без їх участі, підтримали свої позиції, заявлені раніше. 
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі
16.Ухвалою суду від 11.06.2025 справу було прийнято у провадження судді Москаленко І.О. за правилами загального позовного провадження.
17.Ухвалою суду від 27.08.2025 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.
18.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV.Фактичні обставини справи, встановлені судом
19.Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.02.2007 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 по 1/3 частини кожному.
20.Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.09.2014 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, вселення, визнання недійсними розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, за участю третьої особи Фонд комунального майна Южненської міської ради задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 , вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 , в іншій частині відмовлено.
21.Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Южного міського суду Одеської області від 25 вересня 2014 року задоволено частково, рішення Южного міського суду Одеської області змінено в частині мотивування набуття права користування позивачем ОСОБА_2 , в іншій частині залишено рішення суду без змін.
22.Відповідно до договору дарування частки квартири від 27.03.2015 ОСОБА_4 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 .
23.Рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.11.2015 встановлений порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділено у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_6 кімнату площею 18,8 кв. м. і лоджією, яка примикає до кімнати, ОСОБА_5 виділено у користування кімнати площею 9,9 кв.м. та 12,5 кв.м. і лоджіями, які примикають до кімнат. Кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, комору залишити у загальному користуванні.
24.30.06.2017 між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 продали та ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 за ціну та на умовах встановлених у цьому договорі.
25.Рішенням Южного міського суду Одеської області від 14.03.2023 року у справі №519/590/20 усунено перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення його в зазначену квартиру та зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні даною квартиру.
26.Постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2024 року у справі №519/590/20 рішення Южного міського суду Одеської області від 14.03.2023 залишено без змін.
27.24.01.2025 укладено договір купівлі – продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_3 передала квартиру у власність ОСОБА_1 . 
28.Згідно відповіді №2234335 від 13.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_2 відсутнє нерухоме майно на праві приватної власності. 
V.Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд
29.Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
30.Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права.
31.Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.
32.Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
33.Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
34.У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути спів розмірним із переслідуваною законною метою.
35.Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 25.09.2014 за Відповідачем визнано право користування жилим приміщенням - квартирою та вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 . Отже, ОСОБА_2 на законних підставах набув право користування цим майном.
36.Згідно договору купівлі-продажу від 30.06.2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали та ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 за ціну та на умовах встановлених у цьому договорі.
37.На момент придбання ОСОБА_3 вищезазначеної квартири існували обтяження у вигляді проживання у ній позивача ОСОБА_2 , тобто були наявні ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. 
38.24.01.2025 укладено договір купівлі – продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_3 передала квартиру у власність ОСОБА_1 . 
39.На момент придбання ОСОБА_1 вищезазначеної квартири існували ті ж самі обтяження у вигляді права користування нею та проживання ОСОБА_2 , тобто були наявні ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. 
40.Той факт, що Позивач за первісним позовом про них не знав, чи не перевірив наявність обтяжень щодо цієї квартири, не позбавляють ОСОБА_2 права користування нею та не можуть бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування квартирою.
41.Доводи про те, Позивач є новим власником квартири і не є членами сім`ї Відповідача, є такими, що не спростовують права ОСОБА_2 права користування спірною квартирою. Спір між сторонами по справі з приводу користування квартирою виник після набрання законної сили рішенням суду по справі № 519/733/13-ц у 2015 році. Рішення чинне, не скасоване. Підстави, які надавали право ОСОБА_2 право користування квартирою, не припинилися. 
42.У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 Велика Палата Верховного Суду вирішуючи питання щодо застосування норм права у випадку припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла, вказала, що аналіз статей 150, 156, 162 ЖК України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.
43.У розглядуваній справі вирішення позовних вимог, в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між правом власності та правом члена сім`ї колишнього власника квартири на користування житлом.
44.У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно легітимну мету (виправданість втручання суспільним інтересом; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям та переслідуваною метою. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
45.Щодо критерію пропорційності втручання у право Позивача на житло у квартирі АДРЕСА_1 , яку він набув у власність на підставі договору купівлі-продажу, і в якій проживає, суд враховує висновки ЄСПЛ, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
46.Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17).
47.З огляду на те, що Позивач не позбавлений права звернутись до суду за захистом свого порушеного права саме до тієї особи, дії якої його порушили, суд доходить висновку про наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою у цій справі та припиненням права користування Відповідачем спірною квартирою, яка є єдиним його житлом.
48.За викладених обставин, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити.
Зустрічний позов
49.Як вже встановлено судом, 24.01.2025 укладено договір купівлі – продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_3 передала квартиру у власність ОСОБА_1 . 
50.Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не був стороною зазначеного договору. Предмет договору не належить позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 . 
51.Договір купівлі – продажу засвідчено приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу в Одеській області, роз`яснено зміст ст. 203-236 ЦК України.
52.Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
53.Недійсність оспорюваного Позивачем правочину законом прямо не встановлена.
54.Отже, на позивача покладається обов`язок спростування презумпції правомірності оспорюваного правочину і доказування порушення відповідним правочином їх прав.
55.Подаючи зустрічний позов Позивач зазначив, відчуження квартири відповідачем 1 без повідомлення відповідача 2 про судові спори стосовно користування квартирою поставило під загрозу соціальний статус ОСОБА_2 , який може стати безхатченком, втративши право користування житлом, який на законних підставах користувався квартирою.
56.Так в ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
57.В ч. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
58.В ч. 2 ст. 319 ЦК України вказано, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
59.В ч. 6 ст. 319 ЦК України вказано, що держава не втручається у здійснення власником права власності.
60.Отже держава не втручається у здійснення власником права власності.
61.Таким чином виключно власник речі визначає її юридичну долю, володіння та розпорядження.
62.В ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
63.Таким чином відповідачу належало право самостійно і вільно обрати собі контрагентів та укласти договір, що врегулював їх майнові відносини, без будь-якого на то бажання чи втручання позивача.
64.Так відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
65.Не включення сторонами договору купівлі-продажу квартири до його тексту застережень щодо права користування нею іншими особами не визначено положеннями ЦК України в якості правової підстави для визнання недійсним правочину.
66.Однак в постанові Об`єднаної палати ВС/КГС у справі910/12787/17від 16.10.2020 вказано, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого позивач не є, останній зобов`язаний довести (підтвердити), яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити ці доводи та докази. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
67.Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
68.На обґрунтування цього твердження ОП ВС/КГС зазначила, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Внаслідок цього захисту має реально відбуватися припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта та відновлення порушених прав.
69.Спосіб захисту розглядається як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення мети цього захисту права.
70.Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваними правочинами (їх частинами) є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
71.Позивач не довів перед судом які, визнані за ним законодавством, його права було порушено укладенням відповідачем договору. Право користування спірною квартирою встановлено відповідним рішенням суду, яке є чинним, і зміна власника майна не призводить до порушення чи скасування такого наявного у Позивача права.
72.За викладених обставин, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.
VI.Щодо судових витрат
73.Оскільки в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів необхідно відмовити, судові витрати позивачів, пов`язані з розглядом справи в суді компенсації не підлягають.
74.Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
1.У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участі третьої особи  ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та припинення сервітуту - відмовити повністю.
2.У задоволенні зустрічного позову позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за участі третьої особи Приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьової Олесі Володимирівни - відмовити повністю.
3.Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5.Позивач/Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 .
6.Позивач/Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
7.Третя особа/Відповідач 2: ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_3 .
8.Третя особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьова Олеся Володимирівна 65481, Одеська обл., м. Південне, вул. Шевченка Т.Г., буд. 4/3.
Суддя Південного міського суду
Одеської області І. О. Москаленко