ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/19503/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.07.2025 року №064250011091 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням пенсійного віку на 6 років та не зарахування до загального страхового стажу періоди роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року на підприємстві "Ленторгнафта";
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016року на підприємстві "Ленторгнафта";
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог ч.2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 16.07.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії. Позивач зазначає, що з дня аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 року та з 22.07.2016 року по даний час постійно проживав та проживає на території, яка відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Позивач 17.07.2025 року з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу (28 років 2 місяці) звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Листом від 31.07.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.07.2025 року №064250011091 відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що у Позивача загальний страховий стаж становить лише 09 років 02 місяці 04 дні, що недостатньо для такого призначення пенсії. Таку відмову Позивач вважає протиправною, так як відсутні підстави для не зарахування до загального страхового стажу періоди роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року на підприємстві "Ленторгнафта".

Ухвалою суду від 08.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. За результатами розгляду заяви Позивача було встановлено, що його загальний страховий стаж становить лише 09 років 02 місяці 04 дні, що недостатньо для такого призначення пенсії.
У відзиві зазначається про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача періоди його роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року на підприємстві "Ленторгнафта", так як російська федерація з 01.01.2023 року припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 17.07.2025 року до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII. За принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Відповідача у справі.
За результатами розгляду вказаного звернення Позивача Відповідачем було прийнято оскаржуване рішення від 24.07.2025 року №064250011091 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років. 
Таке рішення Відповідача відповідає обставинам справи та узгоджується із вимогами чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні та у відзиві Відповідача, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права Позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на день звернення Позивача його загальний страховий стаж становив лише 09 років 02 місяці 04 дні, є недостатнім для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону №796-XII.
Наявність у Позивача відповідного періоду постійного проживання в зоні добровільного (гарантованого) відселення, необхідного для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років, на час звернення про призначення пенсії сторонами визнається і в межах даної справи не оспорюється. 

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (17.07.2025 року) був особою, якій виповнилося повні 54 роки.

Судом встановлено та визнається представниками Відповідачів, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років до позову, окрім інших, долучено слідуючі документи:
- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.1993 року Житомирською обласною державною адміністрацією;
- копія довідки ПАТ "Сургутнефтегаза" (Нафтогазодобувне управління "Лянторгнефть", структурний підрозділ) від 20.05.2025 року про розмір заробітної плати Позивача за період з червня 1996 року по грудень 2000 року, яка враховується при нарахуванні пенсії;
- копія довідки відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 09.05.2025 року про те, що Позивач в період з 26.04.1986 року по 26.04.1995 року та з 22.07.2016 року по теперішній час постійно проживав та проживає в місті Коростені Житомирської області; 
- копія трудової книжки.

Тобто, Позивачем до позову долучено докази на підтвердження його проживання з 26.04.1986 року по 26.04.1995 року та з 22.07.2016 року по теперішній час в м.Коростені Житомирської області Житомирської області.
Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) місто Коростень Житомирської області відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Як вже зазначалося судом, наявність у Позивача відповідного періоду постійного проживання в зоні добровільного (гарантованого) відселення, необхідного для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років, на час звернення про призначення пенсії сторонами визнається і в межах даної справи не оспорюється
Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону №796-XII у Позивача наявне право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 6 років як особи, яка постійно проживала у зоні добровільного (гарантованого) відселення з моменту аварії по 01.01.1993 року за умови наявності відповідного страхового стажу.
Відповідно до вимог частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вже зазначалося судом, Позивачем до позову долучено докази на підтвердження його загального страхового стажу, а саме копію трудової книжки та копію довідки ПАТ "Сургутнефтегаза" (Нафтогазодобувне управління "Лянторгнефть", структурний підрозділ) від 20.05.2025 року про розмір його заробітної плати за період з червня 1996 року по грудень 2000 року, який враховується при нарахуванні пенсії.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Відповідача та відповідно розрахунку стажу Позивача (форма РС-право), копія якого долучено до позову, до страхового стажу Позивача Відповідачем враховано періоди з 01.06.1995 року по 22.09.1995 року та періоди з 01.08.2016 року по 30.06.2025 року.

Відповідно до доводів Позивача, наведених у позові, Відповідачем безпідставно до його страхового стажу не зараховано періоди його роботи з 05.06.1996року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року на підприємстві "Ленторгнафта", що знаходиться в російській федерації.
Безспірно, суд враховує, що в трудовій книжці Позивача, копія якої долучена до позову, окрім інших наявні записи про:
- прийняття з 05.06.1996 року на роботу на підприємстві "УТТ МГДУ "Лянторгнефть" і звільнення з роботи з 14.10.2011 року, які скріплені печаткою відділу кадрів ВАТ "Сургутнефтегаза" ;
- прийняття з 01.11.2011 року на роботу в ТОВ "Пластком" м.СанктПетербург РФ та звільнення з роботи з 15.06.2016 року з цього товариства, які завірені печаткою цього ж Товариства. 

Відповідно до вимог частини 1 статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд погоджується із доводами Позивача, що питання врахування періодів роботи в Російській Федерації після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі – Угода).
Зазначена угода передбачає умови врахування стажу, здобутого в одній із країн-учасниць, при призначенні пенсії.

Суд погоджується із доводами Відповідача, що з червня 2022 року російська федерація в односторонньому порядку вийшла з даної Угоди. 
Більш того, 29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", яка набрала чинності 02.12.2022, а з 24 червня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 639 "Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн".

Суд також погоджується із доводами Позивача, що в силу приписів пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Одночасно суд звертає увагу, що в силу приписів пункту 3 статті 6 Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Разом з тим, як вже зазначалося, Позивач на підтвердження заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу при обчисленні пенсії надав довідку про такий заробіток лише за період роботи з червня 1996 року по грудень 2000 року на ПАТ "Сургутнефтегаза" (Нафтогазодобувне управління "Лянторгнефть", структурний підрозділ), що знаходиться в м.Лянтор Тюменської області російської федерації.

Як зазначено в статті 26-1 цього ж Закону №1058-IV, у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 цього Закону, для визначення права на призначення пенсії за віком включаються періоди роботи особи в іншій державі (за наявності) у календарному обчисленні, за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави. Порядок підтвердження та зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі врегульовано правовими нормами Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2025 р. № 562 (надалі - Прядок № 562).
В розумінні вимог пункту 2 цього Порядку підтвердними документами є будь-які документи у формі довідок, виписок тощо, виданих іншою державою, що підтверджують зарахування періодів роботи у такій державі до страхового стажу (стажу роботи) під час призначення пенсії згідно із законодавством відповідної держави.

Разом з тим, відповідно до вимог пункту 3 цього Порядку № 562 підтвердні документи, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації відповідно до законодавства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналогічна вимога міститься в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1.

Всупереч вказаним вимогам Порядків вказана довідка від 20.05.2025 року ПАТ "Сургутнефтегаза" (Нафтогазодобувне управління "Лянторгнефть", структурний підрозділ) не містить відомостей про її легалізацію в Україні.

Суд вважає безпідставними доводи наведені у позові, що періоди роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року на підприємстві "Ленторгнафта" підтверджуються записами в трудовій книжці Позивача з огляду на таке.

По-перше, в трудовій книжці Позивача не міститься жодного запису про прийняття Позивача на роботу на "підприємство "Ленторгнафта". В трудовій книжці відсутні записи від імені "підприємства "Ленторгнафта". 
По-друге, в трудовій книжці Позивача містяться записи від імені "УТТ МГДУ "Лянторгнефть" та ВАТ "Сургутнефтегаз", але лише за період з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року.
Записи в трудовій книжці Позивача за період з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року зроблені від імені ТОВ "Пластком" м.Санкт-Петербург РФ, а не від імені "підприємства "Ленторгнафта". 

Таким чином, в трудовій книжці Позивача відсутні записи від імені "підприємства "Ленторгнафта" щодо періоду його роботи з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року. Записи в трудовій книжці за спірний період засвідчують про трудові відносини Позивача з ТОВ "Пластком" м.Санкт-Петербург РФ за період з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року.

Більш того, всупереч вимогам пункту 3 статті 6 Угоди Позивач на підтвердження заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу при обчисленні пенсії надав лише довідку про такий заробіток лише за період роботи з червня 1996 року по грудень 2000 року на ПАТ "Сургутнефтегаза" (Нафтогазодобувне управління "Лянторгнефть", структурний підрозділ), що знаходиться в м. Лянтор Тюменської області російської федерації.
Разом з тим, така довідка всупереч вимогам пункту 3 цього Порядку № 562 не може визнаватися дійсним підтвердним документом в Україні по причині відсутності її легалізації відповідно до законодавства України. 

Зазначене свідчить про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу Позивача періоди його трудової діяльності з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року.
Таким чином, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону №796-XII у Позивача відсутній загальний страховий стаж (не менше 26 років), що був би достатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, для призначення пенсії за віком на шість років.
На підставі викладеного суд робить висновок, що позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог не перешкоджає Позивачу повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії надавши на підтвердження його трудової діяльності з 05.06.1996 року по 14.10.2011 року та з 01.11.2011 року по 15.06.2016 року за межами України у відповідності до вимог пункту 3 статті 6 Угоди та вимог Порядку № 562.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

13.01.26