Справа № 0308/5597/12 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/122/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Трикош Н. І.,
представника скаржника – Кондратюка В. В.,
державного виконавця – Блищук П. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що 11 березня 2025 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ) Білова В. А. у виконавчому провадженні (далі – ВП) № 33942311, в якому вона є боржником, винесла постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, яким внесла виправлення суми виконавчого збору, зазначеного у постанові про стягнення виконавчого збору від 29 вересня 2014 року та постановлено, що стягненню підлягає сума виконавчого збору у розмірі 6 066,37 дол. США та 160 грн 95 коп., а також постанову про закінчення виконавчого провадження. 11 березня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП № 77477512, якою відкрито виконавче провадження із виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 29 вересня 2014 року.
Заявник зазначала, що в ході здійснення виконавчого провадження із виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2012 року у цивільній справі № 0308/5597/12 у межах ВП № 33942311 державний виконавець 29 вересня 2014 року виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 48 631 грн 28 коп., а 11 березня 2025 року іншою постановою вніс зміни до постанови від 29 вересня 2014 року та змінив суму виконавчого збору, що підлягає стягненню із 48 631 грн 28 коп. на 6 066,37 дол. США та 160 грн 95 коп. У постанові державного виконавця не наведено жодних мотивів такого рішення. 
З таким рішенням вона не погоджується та вважає, що змінюючи суму виконавчого збору державний виконавець фактично не виправив помилку, а фактично змінив зміст постанови про стягнення виконавчого збору, а саме змінив валюту стягнення з гривні на долар США, що не допускається. Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості стягнення виконавчого збору в іноземній валюті і такий може бути стягнутий виключно в гривнях. Крім того, постановою від 29 вересня 2014 року державний виконавець вже стягнув виконавчий збір у розмірі 48 631 грн 28 коп., що становило 10% від суми боргу, стягнутої рішенням суду з урахуванням курсу іноземної валюти. Зважаючи на це, зміна розміру виконавчого збору не може вважатися законною.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд поновити їй строк на подання скарги на постанову, винесену головним державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Біловою В. А. у межах ВП № 33942311 від 11 березня 2025 року про виправлення описки у процесуальному документі, визнати її протиправною та скасувати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2025 року поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання до суду скарги на постанову головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Білової В. А. від 11 березня 2025 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Білової В. А. від 11 березня 2025 року про виправлення описки у процесуальному документі, винесену у межах ВП №33942311.
В апеляційній скарзі державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Блищук П. В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги у цій справі. Так, 11 березня 2025 року у межах ВП № 33942311 державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме внесено виправлення до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 вересня 2014 року: сума до стягнення виконавчого збору у розмірі 6 066,37 дол. США та 160 грн 95 коп. Копія постанови направлена на адресу боржника ОСОБА_1 . Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Вказана постанова про виправлення помилки у процесуальному документі відповідає вимогам законодавства про виконавче провадження, прийнята в межах повноважень та у спосіб і у формі, що визначені нормами чинного законодавства. Державний виконавець виконує безпосередньо судове рішення, резолютивна частина якого викладена у виконавчому листі. Дії державного виконавця були направлені на приведення у відповідність всіх процесуальних рішень державного виконавця до змісту виконавчого документу, виданого судом, та до вимог чинного законодавства. У зв`язку з тим, що рішенням суду чітко визначено спосіб виконання, що не потребує роз`яснення, державний виконавець при виправленні помилки лише виправив неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення, але ніяким чином не впливають на саму суть рішення, так як рішенням визначено стягнення боргу в доларах США. Суд першої інстанції не врахував, що правовідносини сторін у цивільній справі є валютними у розумінні ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, оскільки всі розрахунки між сторонами здійснювалися виключно в іноземній валюті (доларах США), а відтак правових підстав для конвертування зобов`язань з іноземної валюти у національну валюту України (гривню) немає. Враховуючи, що в резолютивній частині рішення суду зазначено суму стягнення в іноземній валюті (доларах США) з одночасним зазначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення, то стягненню в порядку примусового виконання державним виконавцем підлягають кошти саме в іноземній валюті (доларах США), а не їх гривневий еквівалент на час ухвалення рішення. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц прийшла до висновку, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У випадку виправлення державним виконавцем описок або помилок, має місце лише певне формальне корегування тексту процесуального документу без зміни його змісту. Виправлення, що вносяться державним виконавцем, не можуть змінювати суть процесуального документа, усуваються лише окремі технічні недоліки. Граматична чи арифметична помилка, допущена державним виконавцем у постановах виконавчого провадження та інших документах виконавчого провадження, не свідчить про неправомірність дій державного виконавця та не є підставою для скасування процесуальних документів, вказані помилки виправлені в передбачений законом спосіб. Скаржник вважає, що ухвала суду винесена з порушеннями та неправильним застосування норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець не вчиняв протиправної бездіяльності по відношенню до боржника, та діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.
Відзиву на апеляційну скаргу скаржник не подала.
Скаржник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла. 
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаного учасника справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши пояснення представника скаржника, державного виконавця, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2014 року державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ Таранком Д. В. у ВП № 33942311 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 48 631 грн 28 коп. (а.с.4).
11 березня 2025 року головним державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Біловою В. А. у ВП № 33942311 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою внесено виправлення до постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 вересня 2014 року, якою змінив суму виконавчого збору, що підлягає стягненню із 48 631 грн 28 коп. на 6 066,37 дол. США та 160 грн 95 коп. При винесенні зазначеної постанови державний виконавець керувався ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Біловою В. А. винесено постанову про відкриття ВП № 77477512 про стягнення з боржника ОСОБА_1 в дохід держави виконавчого збору у розмірі 6 066,37 дол. США та 160 грн 95 коп. (а.с.6). У цій постанові зазначено, що в межах АСВП № 33942311 стягнуто 437,10 дол. США. Залишок нестягнутого виконавчого збору становить 5 629,27 дол. США та 160 грн 95 коп.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець своєю постановою про виправлення описки у постанові про стягнення виконавчого збору фактично змінив валюту в якій провадиться стягнення виконавчого збору, що призвело до істотної зміни розміру виконавчого збору та вплинуло на розмір зобов`язання боржника ОСОБА_1 . Суд вважав, що внесені постановою головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Біловою В. А. від 11 березня 2025 року виправлення не можуть бути трактовані як виправлення граматичних чи арифметичних помилок, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови керувався метою збільшення розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду, враховуючи наступне.
Статтею 447-1 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, за загальними правилами процесуального закону скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що перебуває на виконанні.
Закон України «Про виконавче провадження» встановив спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного, державного виконавців або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) та від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) Велика Палата Верховного Суду виклала правові висновки, згідно з якими імперативним правилом ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що перебував на примусовому виконанні у державного виконавця. 
Отже, наведена практика щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення виконавчого збору, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані, є послідовною і сталою.
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просила визнати протиправною постанову, винесену головним державним виконавцем ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Біловою В. А. у ВП № 33942311 від 11 березня 2025 року про виправлення описки у постанові про стягнення виконавчого збору та скасувати її.
У справі, яка переглядається, суд не врахував, що рішення державного виконавця у формі постанови від 11 березня 2025 року у ВП № 33942311 про виправлення помилки у постанові про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 вересня 2014 року стосується рішення державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, яке може бути оскаржено сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами 1 та 2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (ч. 4 ст. 377 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції згідно з частинами 1, 2 ст. 377 ЦПК України підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_1 щодо оскарження постанови головного державного виконавця ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ Білової В. А. від 11 березня 2025 року про виправлення описки у процесуальному документі, прийнятої у межах ВП № 33942311, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Тому провадження за скаргою ОСОБА_1 у цій справі належить закрити та повідомити скаржника, що розгляд її справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2025 року у цій справі скасувати.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Білової Вікторії Анатоліївни, закрити.
Роз`яснити скаржнику, що розгляд її справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, а також про наявність у неї права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: