справа № 752/8075/22                                      головуючий у суді І інстанції Шевченко Т.М.
провадження № 22-ц/824/14330/2025            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

 
П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
10 грудня 2025 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Надточий К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шевченко Т.М. у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Аско-Донбас Північний», про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2022 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 91 566,11 грн. та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 серпня 2021 року о 17 год. 32 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Бориспільська в с. Ревне, Бориспільського району Київської області, під час руху при повороті ліворуч не врахувала дорожню обстановку, виїхала на смугу зустрічного руху, при цьому перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки, внаслідок чого допустила зіткнення з мотоциклом «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті ДТП мотоцикл отримав значні механічні пошкодження, а власнику ОСОБА_2 були завдані матеріальні збитки. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК Аско ДС» на підставі полісу №АР 0525625 з лімітом відповідальності страховика, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн. 11 листопада 2021 року ПрАТ «СК Аско ДС» за результатами розгляду вказаної заяви прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 130 000,00 грн. Згідно Звіту №758/10-21 від 07 жовтня 2021 року повна вартість матеріального збитку, завданого позивачу, значно перевищує розмір лімітів та становить 769 157,85 грн., а ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 419,197,80 грн. Транспортний засіб «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 конструктивно знищений. Відповідно до вказаного звіту ринкова вартість ТЗ «Harley - Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 в пошкодженому стані після ДТП (вартість придатних залишків) складає 197 631,69 грн. Таким чином, фактичний розмір шкоди складає 221 566,11 грн. (419 197,80 грн. - 197 631,69 грн.) З відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 91 566,11 грн. (221 566,11 грн. - 130 000 грн.) Належний позивачеві мотоцикл був його улюбленим засобом пересування, незмінним атрибутом та об`єктом активного дозвілля. Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було знищений ТЗ позивача за внутрішнім переконанням останнього має бути відшкодована у розмірі 12 000,00 грн.
Рішенням  Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 , зазначає, що за основу визначення ринкової вартості ТЗ мотоцикла «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 позивачем враховано звіт №758/10-21 від 07 жовтня 2021 року ФОП ОСОБА_3 , в якому не досліджувалася дійсна купівельна вартість мотоцикла, за яку його було придбано позивачем, а також не досліджувалися попередні пошкодження ТЗ, що виникли до ДТП та були наявні при первинній реєстрації ТЗ. Фотографії додані до звіту не містять оглядової та кутової зйомки транспортного засобу, не містить місця проведення, а зазначає лише вулицю, при тому знімки зроблені в приміщенні. Розрахунки оцінювача застосовують порівняльний підхід, що є порушенням Методики, Національного стандарту № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, Державного стандарту України (ДСТУ 2984-95 «Засоби транспортні дорожні») від 01.01.1996 року та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. При тому оцінювач не посилається на офіційну вартість мотоцикла який був проданий на аукціонні та містить зафіксований пробіг на дату продажу що в 3 рази перевищує показник, який зазначено на фотографіях що містяться у звіті № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року. У висновку та звіті № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року зазначається, що транспортний засіб є автомобілем HARLEY-DAVIDSON, таблиці використанні оцінювачем ФОП ОСОБА_3 при складанні звіту і висновку № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року містять конструктиви автомобіля, які відсутні у мотоцикла та нараховані певні коефіцієнти та витрати на відновлення (наприклад стелі кузова, кабіни і т.д). У звіт включено конструктиви, які не було пошкоджено у ДПТ 10 серпня 2022 року (наприклад рама, вартість якої 186 621 грн. по калькуляції оцінювача, а по рахунку фактурі доданого до звіту вартість рами 166 083,33 грн.). Крім того, у звіті різниться опис пошкоджень та деталей, звіт містить 25 найменувань, калькуляція в звіті 28 найменувань, а рахунок фактура аж 34 найменування деталей, які потребують заміні. Вказаний звіт № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року не є висновком експерта, виконаний за зверненням учасника справи - позивача на підставі договору ФОП ОСОБА_3 , який є оцінювачем, тому вимоги статей 102, 106 ЦПК України на нього і спірні правовідносини не поширюються. Окрім того, суд першої інстанції неправильно розцінив як належний доказ наданий позивачем звіт про оцінку майна, оскільки позивачем подано на відшкодування вартість пошкоджень, які були наявні до моменту ДТП, що підтверджується доказами наданими Відповідачем за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, та відмовою позивача від надання транспортного засобу для судової експертизи, транспортний засіб був куплений набагато дешевше, за 50 000,00 грн. В рішенні не зазначено підстав для відхилення доводів відповідача зазначених у відзиві або обґрунтування чому суд прийшов до висновку що саме моральна шкода має бути задоволена у розмірі 10 000,00 грн. і чому відхилена вимога позивача у розмірі 2 000.00 грн. чим було порушено норми матеріального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, зазначає, що відповідач, по суті, в апеляційній скарзі продовжує наполягати на тому, що Звіт № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року, на підставі якого був визначений розмір позовних вимог до нього, є неналежним та недопустимим доказом. Проте, вказані твердження не мають під собою жодних фактичних підстав. Сторона відповідача, у разі своєї незгоди з цим Звітом, могла надати свій альтернативний розрахунок, зокрема, у порядку ст.106 ЦПК України, що теж не було виконано, натомість, у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза. Метою вказаної експертизи як раз і було визначення дійсного розміру збитку, завданого позивачу в наслідок пошкодження його майна у вказаному ДТП. Проте, саме сторона відповідача вчиняла усі дії аби вказана експертиза не була проведена - від оскарження ухвали суду про її призначення до відмови від оплати за її проведення (а не те, що нібито Позивач відмовився надавати будь-які матеріали для її проведення - у матеріалах справи містяться відповідь позивача на клопотання експерта з доданими матеріалами, необхідними для проведення експертизи).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 10 серпня 2021 року о 17 год. 32 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Бориспільська в с. Ревне, Бориспільського району Київської області, під час руху при повороті ліворуч не врахувала дорожню обстановку, виїхала на смугу зустрічного руху, при цьому перетнула суцільну лінію дорожньої розмітки, внаслідок чого допустила зіткнення з мотоциклом «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.
Мотоцикл «Harley-Davidson» державний номерний знакНОМЕР_2 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 30).
Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року, ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 5).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СК Аско ДС» на підставі полісу № АР 0525625 з лімітом відповідальності страховика, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн. (а.с. 10).
У відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач надав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування.
11 листопада 2021 року ПрАТ «СК Аско ДС» за результатами розгляду вказаної заяви прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 130 000,00 грн.
Згідно звіту № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року повна вартість матеріального збитку, завданого позивачу, значно перевищує розмір лімітів та становить 769 157,85 грн., а ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 419,197,80 грн. (а.с. 13).
Звертаючись у суд з даним позовом, ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 91 566,11 грн. (221 566,11 грн. - 130 000 грн.) Зазначає, що належний йому транспортний засіб «Harley-Davidson» н.з. НОМЕР_2 конструктивно знищений. Відповідно до звіту №758/10-21 від 07 жовтня 2021 року ринкова вартість ТЗ «Harley-Davidson» н.з. НОМЕР_2 в пошкодженому стані після ДТП (вартість придатних залишків) складає 197 631,69 грн. Таким чином, фактичний розмір шкоди складає 221 566,11 грн. (419 197,80 грн. - 197 631,69 грн.)
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року повна вартість матеріального збитку, завданого позивачу, значно перевищує розмір лімітів та становить 769 157,85 грн., а ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 419,197,80 грн. Транспортний засіб «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 конструктивно знищений. Відповідно до вказаного звіту ринкова вартість ТЗ «Harley - Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 в пошкодженому стані після ДТП (вартість придатних залишків) складає 197 631,69 грн. Фактичний розмір шкоди складає 221 566,11 грн. (419 197,80 грн. - 197 631,69 грн.). Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням складає 91 566,11 грн. (221 566,11 грн. - 130 000 грн.). Щодо моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що участь у дорожньо-транспортній пригоді, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача ОСОБА_2 та неодмінно призвело до емоційного дискомфорту. Належний позивачу мотоцикл «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 конструктивно знищений, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважав за необхідне, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
У частині першій статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У частині першій статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16 судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 серпня 2021 року о 17 год. 32 хв. на вул. Бориспільська в с. Ревне, Бориспільського району Київської області мала місце дорожньо-транспортна пригода  за участі автомобіля «Toyota Rav 4» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та мотоцикла «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , в момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК Аско ДС» на підставі полісу № АР 0525625 з лімітом відповідальності страховика, заподіяну майну, в розмірі 130 000,00 грн.
11 листопада 2021 року ПрАТ «СК Аско ДС» за результатами розгляду вказаної заяви прийняло рішення про виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 130 000,00 грн.
Відповідно до звіту № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року повна вартість матеріального збитку, завданого позивачу, значно перевищує розмір лімітів та становить 769 157,85 грн., а ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 419,197,80 грн. Ринкова вартість ТЗ «Harley-Davidson» державний номерний знак НОМЕР_2 в пошкодженому стані після ДТП (вартість придатних залишків) складає 197 631,69 грн. Фактичний розмір шкоди складає 221 566,11 грн. (419 197,80 грн. - 197 631,69 грн.)
Відповідно до статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
 Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280 св 20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879 св 21).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 362/3680/17, за змістом якої позивач, так само як і в цій справі, просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та його автомобіль в розумінні статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважався фізично знищеним. Касаційний суд дійшов висновку, що ухвалення законного й обґрунтованого рішення у справі є неможливим без визначення відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір заподіяної матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 91 566,11 грн. (221 566,11 грн. - 130 000 грн.).
Доводи апеляційної скарги, що звіт  № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року є недостовірним, необґрунтованим, незаконним і складений з порушенням методології та нормативно-правових актів, які регулюють оціночну діяльність, відхиляються апеляційним судом, оскільки зводяться до суб`єктивної оцінки доказу відповідачем, який на спростування даного звіту належних та допустимих доказів не подала.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Суд першої інстанції, сприяючи стороні відповідача в реалізації її прав,  забезпечив відповідачу можливість спростувати наданий позивачем  Звіт № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року, а саме за клопотанням відповідача 28 лютого 2023 було призначено судову експертизу для визначення вартості завданої позивачу шкоди. 
Будучи обізнаною про призначення експертизи та покладення на неї обов`язку з оплати  вартості її проведення, відповідач  з 28 лютого 2023 року до 14 листопада 2024 року, тобто більш ніж півтора року за проведення експертизи не сплатила, через що справа була повернута з експертної установи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий позивачем звіт проведено згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.
Так, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). 
Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів приходить до висновку, що оцінка проведена уповноваженою на те особою та Звіт № 758/10-21 від 07 жовтня 2021 року, є належним документом, який не спростовано відповідачем, що підтверджує та встановлює розмір завданих збитків.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
Враховуючи принципи розумності, справедливості та характер протиправних дій відповідача, розмір матеріальних збитків завданих його діями, наслідки спричинені для позивача, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу спричинена моральна шкода, на відшкодування якої,   необхідно стягнути з відповідача 10 000,00 грн., що буде достатнім та відповідатиме характеру моральних страждань позивача.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
 Апеляційний суд враховує   усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Щодо доводів відповідача про безпідставне стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано договір про надання правової допомоги № 28/01-22 -ЮП-IL від 25 січня 2022 року, акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги 28/01-22 -ЮП-IL від 08 червня 2022 року згідно якого було надано такі послуги: проведення юридичної консультації з клієнтом з розрахунку 1 година, одна тисяча гривень, вивчення документів, 1 година, одна тисяча гривень, збирання доказів, 2 години, дві тисячі гривень, вжиття засобів досудового врегулювання спору, 2 години, дві тисячі гривень, підготовка та подання позовної заяви для направлення до суду 6 годин, шість тисяч гривень.
Всього, згідно вказаного вище акту виконаних робіт, вартість наданих послуг склала 12 000,00 грн.
За приписами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
У відзиві на позовну заявуОСОБА_1 посилалася на те, що заявлені витрати на правничу допомогу є не співмірними з виконаною роботою, оскільки в акті виконаних робіт № 1 № 08/06/2022 зазначено, що адвокатом надано юридичні послуги, а саме: юридичну консультацію вартістю 1 000,00 грн. - не зазначено по якому питанню та в рамках якого правового спору консультував адвокат. Вивчення документів наданих замовником -1 000,00 грн.- при цьому не зазначено які документи надані замовником з приводу якого спору. Збір доказів (подання адвокатських запитів) за 2 години складає 2 000,00 грн. - також не містить які докази були зібрані по якій справі в рамках якого провадження. Окрім того матеріали справи не містять жодного доказу який зібрав би адвокат, копії постанов про адміністративне порушення отримані позивачем, як і лист про відшкодування направлений позивачу, паспортні данні позивача та звіт також надані позивачем. Додатки до позовної заяви не містять засвідчувального підпису адвоката, що також є підтвердженням того, що адвокат не вчиняв жодної дії по збору доказів, а додатки до матеріалів справи надані позивачем. Матеріали справи не містять жодного адвокатського запиту зробленого адвокатом позивача. Вжиття заходів досудового врегулювання спору 2 години - 2 000,00 грн., однак матеріали справи не містять доказів, що адвокат врегульовував спір в досудовому порядку та по якому спору адвокат вчиняв зазначені дії.
Колегія суддів частково погоджується з такими запереченнями ОСОБА_1 та вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заяви про розподіл понесених ОСОБА_2 в суді першої інстанції витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі № 924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням заперечень ОСОБА_1., а також застосувавши правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.
Так, як вбачається з акту виконаних робіт, адвокат виконав, а замовник прийняв та оплатив юридичні послуги, а саме: за збирання доказів, 2 години, 2 000,00 гривень та вжиття засобів досудового врегулювання спору, 2 години, 2 000,00 гривень, при цьому матеріали справи не містять адвокатських запитів, про які йде мова у вище зазначеному акті, а також доказів вжиття засобів досудового врегулювання спору.
За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих ОСОБА_2 адвокатом Конюшко Д.Б., апеляційний  суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_1 понесених  ОСОБА_2 в суді першої інстанції витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн., а саме проведення юридичної консультації з клієнтом з розрахунку 1 година, 1 000,00 грн., вивчення документів, 1 година, 1 000,00 грн., підготовка та подання позовної заяви для направлення до суду 6 годин, 6 000,00 гривень.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374,375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 понесенні витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                      Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                   Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.