ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/3456/23 

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: 
Кібенко О. Р. - головуючий, Бенедисюк I.М., Васьковський О.В., Вронська Г.О., Дроботова Т.Б., Малашенкова Т.М., Пєсков В.Г., Рогач Л.І., Чумак Ю.Я.

за участю секретаря судового засідання - Янковського В.А.,
прокуроа - Єреп В.В., Комаса О.Ю., 
представників учасників справи:
Харківської міської ради - не з`явився,
Північно-Східного офісу Держаудитслужби - не з`явився,
Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради - Мартиненко А.М.,
Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" - Шишлов О.М.,
Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Пащенко М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт"
на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 (суддя Присяжнюк О.О.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 (колегія суддів: Плахов О.В., Терещенко О.І. Тихий П.В.)
у справі за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (далі - Шевченківська ОП, прокурор) в інтересах держави в особі:
1) Харківської міської ради,
2) Північно-Східного офісу Держаудитслужби (далі - Аудитслужба)
до відповідачів:
1)          Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (далі - СКП "Харківзеленбуд"),
2)          Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" (далі - ПП "ЛСВ "Моноліт")
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відділення АМКУ)
про визнання недійсним рішення тендерного комітету, договору про закупівлю товарів та стягнення коштів.

СУТЬ СПОРУ
1.          У 2019 році СКП "Харківзеленбуд" провело відкриті торги із закупівлі світильників та освітлюваної арматури. З переможцем - ПП "ЛСВ "Моноліт" було укладено договір на загальну суму 2 370 000 грн. У торгах взяло участь також Приватне підприємство "Будерія" (далі - ПП "Будерія"), яке запропонувало ціну, яка на 10 тис. грн перевищувала ціну переможця. 
2.          ПП "ЛСВ "Моноліт" виконало договір, отримало кошти. СКП "Харківзеленбуд" не мало претензій щодо якості та кількості поставленого товару. 
3.          Втім, пізніше (у 2021 році) АМКУ виявив, що учасники торгів узгоджували свої дії під час підготовки та участі у закупівлі. За це сторони були притягнуті до відповідальності, і це рішення в судовому порядку не оскаржувалося. 
4.          У серпні 2023 року прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Аудитслужби про визнання недійсним рішення тендерного комітету та договору про закупівлю товарів на підставі ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), у якому просив стягнути з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000 грн, а ці ж кошти стягнути з СКП "Харківзеленбуд" в дохід держави. 
5.          Господарський суд Харківської області рішенням від 22.11.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024, позовні вимоги задовольнив повністю. СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ "Моноліт" звернулися до Верховного Суду з касаційними скаргами. 
6.          Перед Верховним Судом у цій справі постало таке питання: 
-          чи підлягає застосуванню до спірних відносин ч.3 ст.228 ЦК, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (п.1 ст.50, ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції"). 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
7.           25.10.2019 СКП "Харківзеленбуд" в електронній системі закупівель опублікувало оголошення стосовно проведення відкритих торгів із закупівлі товару, а саме, світильників та освітлювальної арматури (декоративний елемент освітлювання) (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2019-10-25-003038-b), доступне за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2019-10-25-003038-b. Очікувана вартість предмета закупівлі становила 2 391 000,00 грн.
8.          Тендерні пропозиції з метою участі у відкритих торгах подали два суб`єкта господарювання: ПП "ЛСВ "Моноліт" та ПП "Будерія", що підтверджується формою протоколу розгляду тендерних пропозицій.
9.          Тендерна пропозиція ПП "ЛСВ Моноліт" становила 2 370 000,00 грн, а ПП "Будерія" - 2 380 000,00 грн. Упродовж аукціону розмір пропозицій учасників не змінювався.
10.          Оскільки найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ПП "ЛСВ "Моноліт", електронна система закупівель розкрила її першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
11.           13.11.2019 тендерний комітет СКП "Харківзеленбуд" рішенням, оформленим протоколом розгляду тендерних пропозицій №338, вирішив визнати переможцем і акцептувати пропозицію ПП "ЛСВ Моноліт", яка відповідала кваліфікаційним критеріям і технічним вимогам та мала ціну 2 370 000,00 грн. Згідно з п.3 цього протоколу, прийнято рішення про намір укласти договір на закупівлю: код ДК 021:2015 - 31520000-7 Світильники та освітлювальна арматура (декоративний елемент освітлення) в строк із 25.11.2019 до 31.12.2019.
12.           25.11.2019 СКП "Харківзеленбуд" (як покупець) та ПП "ЛСВ Моноліт" (як продавець) уклали договір про закупівлю товарів №627 (далі - Договір), за умовами якого:
-          продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а останній зобов`язується прийняти та оплатити товар, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (ДК 021:2015 - 31520000-7 Світильники та освітлювальна арматура (декоративний елемент освітлення), кількість товару: 12 шт.) (п.1.1);
-          ціна договору становить 2 370 000,00 грн, у тому числі ПДВ - 395 000,00 грн (п.3.1);
-          джерело фінансування - кошти міського бюджету (п.3.4);
-          розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем на умовах після оплати протягом 30 банківських днів на підставі оформленої належним чином видаткової накладної шляхом перерахування останнім коштів на поточний рахунок продавця після отримання товару згідно з наданою накладною (п.4.1);
-          при отриманні товару покупець передає представнику продавця доручення на отримання товару, а представник продавця передає представнику покупця накладну і товарно-транспортну накладну, які оформлені належним чином (п.4.1.2);
-          покупець здійснює оплату за поставлений товар на умовах після оплати протягом 30 банківських днів після поставки товару, що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною або актом приймання-передачі протягом трьох банківських днів з моменту отримання відповідного фінансування на свій реєстраційний рахунок, передбаченого для оплати поставленого товару; розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем по мірі надходження коштів з міського бюджету в межах відповідних бюджетних асигнувань; такі умови фінансування виключають пред`явлення штрафних санкцій щодо оплати за поставлений товар (п.4.2);
-          специфікація та технічне завдання є його невід`ємною складовою (розд.ХІІ).
13.          У специфікації встановлено, що ПП "ЛСВ "Моноліт" (продавець) зобов`язується передати, а СКП "Харківзеленбуд" (покупець) прийняти та оплатити такий товар: декоративний елемент освітлення "Хмаринки" 1,3 х 2,05 х 0,95 м у кількості 6 шт. (ціна усього - 444 612, 00 грн з ПДВ), декоративний елемент освітлення "Квіти" 6,0 х 1,85 х 1,0 м у кількості 3 шт. (ціна усього - 1 005 303,00 грн з ПДВ) та декоративний елемент освітлення "Квіти" 4,3 х 1,85 х 1,0 м у кількості 3 шт. (ціна усього - 920 085,00 грн з ПДВ). Загалом ціна складає 2 370 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 395 000,00 грн.
14.           28.11.2019 СКП "Харківзеленбуд" платіжним дорученням №59 переказало на користь ПП "ЛСВ "Моноліт" 2 370 000,00 грн як оплату за Договором (номер транзакції 155567555).
15.           29.06.2021 адміністративна колегія відділення АМКУ рішенням №70/64-р/к у справі №4/01-2-21 визнала, що ПП "ЛСВ Моноліт" та ПП "Будерія" вчинили порушення, передбачене п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі в проведеній СКП "Харківзеленбуд" закупівлі товару, а саме світильники та освітлювальна арматура згідно з оголошенням №UA-2019-10-25-003038-b.
16.          Такі висновки адміністративної колегії відділення АМКУ мотивовані характерними спільними особливостями оформлення та подання ПП "ЛСВ Моноліт" та ПП "Будерія" тендерних пропозицій, а саме:
-          подачею тендерних пропозицій указаних товариств з одного автоматизованого електронного майданчика "zakupki.prom.ua";
-          поданням цими учасниками їхніх пропозицій в один день (08.11.2019 о 11:18 та о 15:37), а також синхронністю дій відповідних підприємств;
-          найменуванням учасників електронних файлів за однаковим принципом;
-          неподанням ПП "Будерія" повного пакету документів, передбачених тендерною документацією;
-          незначною різницею між ціновими пропозиціями учасників (10 000,00 грн, або 0,42 відсотка), при цьому, учасники не знижували ціну;
-          ідентичною відмінністю документів учасників від встановленої замовником форми та нехарактерною схожістю документів довільної форми, наявністю однакових граматичних та пунктуаційних помилок у документах тендерної пропозиції;
-          наявністю однакових властивостей файлів з документами;
-          наявністю ідентичних дефектів друку;
-          однаковістю IP-адрес учасників для формування запитів на отримання ЄДРПОУ у період проведення торгів;
-          використанням однієї і тієї ж точки доступу до мережі Інтернет під час входу до електронного кабінету для здійснення операцій по банківським рахункам;
-          зазначенням учасниками торгів одного номеру телефону та однієї електронної пошти в електронному кабінеті клієнта AT "Альфа-банк";
-          наявністю господарських відносин між ПП "ЛСВ Моноліт" та ПП "Будерія" у період проведення торгів.
17.          Враховуючи це, адміністративна колегія відділення АМКУ дійшла висновку, що допущені до аукціону учасники цієї закупівлі під час підготовки документації для участі тендері діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та пропозиції поза конкурентними засадами. Узгодивши свою поведінку, ПП "ЛСВ Моноліт" та ПП "Будерія" усунули змагальність між собою, а отже, спотворили підсумки проведених торгів СКП "Харківзеленбуд", порушивши його право на отримання найбільш ефективного для себе результату.
18.          Рішення адміністративної колегії відділення АМКУ №70/64-р/к від 29.06.2021 у справі №4/01-2-21 оскаржено не було та залишається чинним.
Короткий зміст позовних вимог
19.          Керівник Шевченківської ОП в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Аудитслужби звернувся з позовом до СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ "Моноліт", в якому просив:
-          визнати недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформлене протоколом від 13.11.2019 №338, яким вирішено визнати переможцем і акцептувати пропозицію ПП "ЛСВ Моноліт";
-          визнати недійсним Договір, укладений між СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ "Моноліт";
-          стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" стягнути одержані ним за рішенням суду 2 370 000,00 грн в дохід держави.
20.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:
-          ПП "ЛСВ Моноліт" та ПП "Будерія" під час підготовки документації для участі у тендері (торгах), проведеному СКП "Харківзеленбуд", діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону "Про публічні закупівлі";
-          узгоджений характер дій ПП "ЛСВ Моноліт" вказує як на усвідомлення ним їх протиправності (порушення цими діями правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність і бажання настання наслідків від них (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору); вольова спрямованість антиконкурентних узгоджених дій зазначеного підприємства свідчить про їх умисність;
-          ПП "ЛСВ Моноліт" порушило законодавство про захист економічної конкуренції шляхом вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що спрямовані на спотворення результатів тендера (торгів) та укладення Договору на неконкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель;
-          за таких обставин, рішення тендерного комітету, оформлене протоколом від 13.11.2019 №338, та Договір, укладений за результатами відкритих торгів, підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 ЦК; 
-          посилаючись на ч.3 ст.228 ЦК прокурор просив застосувати наслідки недійсності укладеного договору, що суперечить інтересам держави та суспільства, та стягнути з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" кошти, сплачені останнім на виконання Договору, у розмірі 2 370 000,00 грн, а далі - отримані СКП "Харківзеленбуд" за рішенням суду кошти у вказаному розмірі - стягнути в дохід держави.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
21.          Господарський суд Харківської області рішенням від 22.11.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024, позовні вимоги задовольнив повністю; визнав недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформлене протоколом його засідання від 13.11.2019 №338; визнав недійсним Договір; стягнув з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000,00 грн; стягнув з СКП "Харківзеленбуд" одержані ним за рішенням суду 2 370 000,00 грн в дохід держави; вирішив питання про розподіл судових витрат.
22.          Рішення судів попередніх інстанцій з посиланням на положення статей 11, 228, 509, 526, 626, 627, 629 ЦК, статей 173, 174, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК), статей 1, 4, 6, 50 Закону "Про захист економічної конкуренції", статей 1, 5 Закону "Про публічні закупівлі" мотивовані, зокрема, тим, що:
-          обставини вчинення ПП "ЛСВ Моноліт" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі СКП "Харківзеленбуд", підтверджується рішенням адміністративної колегії відділу АМКУ від 29.06.2021 №70/64-р/к у справі №4/01-2-21, яке набрало законної сили;
-          в діях ПП "ЛСВ Моноліт" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, метою яких є усунення конкуренції під час проведення СКП "Харківзеленбуд" зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення Договору;
-          з огляду на це, наявні правові підстави для визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, та Договору на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 та ч.3 ст.228 ЦК як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ПП "ЛСВ Моноліт";
-          придбання СКП "Харківзеленбуд" товарів відбулось за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості, а поведінка ПП "ЛСВ Моноліт" під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель; неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку - укладення Договору; наявні підстави для застосування наслідків недійсності правочину, що встановлених статями 216, 228 ЦК;
-          ПП "ЛСВ Моноліт", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення Договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнило бюджетні кошти в сумі 2 370 000,00 грн;
-          згідно з положеннями пунктів 12, 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК позовна давність продовжена на строк дії карантину та в період дії воєнного стану; позовна давність у цій справі вважається продовженою та не сплила станом на час звернення з відповідним позовом (02.08.2023).
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг, відзивів на касаційні скарги
Касаційна скарга СКП "Харківзеленбуд"
23           16.02.2024 СКП "Харківзеленбуд" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024, в якій просить скасувати їх в частині вимог, що стосуються скаржника, та ухвалити нове рішення - про відмову у позові до СКП "Харківзеленбуд".
24.          СКП "Харківзеленбуд" посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), та зазначає, зокрема, таке:
1)          щодо підстави касаційного оскарження, визначеної п.1 ч.2 ст.287 ГПК:
-          суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, зокрема Закону "Про публічні закупівлі", статті 203, 215, 228 ЦК та неповно з`ясували обставини, що мають значення для розгляду справи; суди не врахували правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 03.05.2018 у справі №922/3393/17, згідно з якою суд дійшов висновку, що прокурор не довів, у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину, оскільки мала місце поставка палива за кошти місцевого бюджету; 
-          поставка товарів за рахунок коштів саме місцевого бюджету свідчить про відсутність порушення або загрози порушення інтересів держави;
-          прокурор не підтвердив недодержання вимог щодо відповідності Договору інтересам держави та суспільства; обставини щодо притягнення учасника закупівлі до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не можуть свідчити про невідповідність оспорюваного правочину інтересам держави та не впливають на його дійсність;
-          наведені прокурором обставини про притягнення ПП "ЛСВ Моноліт" до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не можуть свідчити про невідповідність оспорюваних правочинів інтересам держави та не впливають на їх дійсність;
-          для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі"), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності; 
2)          щодо підстави касаційного оскарження, визначеної п.3 ч.2 ст.287 ГПК:
-          наразі хоча і наявний висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 203, 215, 228 ЦК за наявності обставин притягнення учасника закупівлі до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону "Про захист економічної конкуренції" у правовідносинах, де закупівля відбувалась за кошти місцевого бюджету, проте такий висновок викладено не тільки з урахуванням п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі", а й з урахуванням положень ст.31 Закону "Про публічні закупівлі" (відхилення тендерних пропозицій), на застосуванні яких наполягав прокурор, в той час як у цій справі вимога про визнання недійсними правочинів не визначається прокурором у сукупності із положеннями ст.31 Закону "Про публічні закупівлі";
-          відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: щодо питання застосування ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 ЦК за наявності обставин притягнення учасника закупівлі до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого п.1 ст.50 та п.4 ч.2 ст.6 Закону "Про захист економічної конкуренції" у правовідносинах, де закупівля відбувалась саме за кошти місцевого бюджету;
3)          щодо підстави касаційного оскарження, визначеної п.4 ч.2 ст.287 ГПК: 
-          суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги з приводу неправильного розподілу судом першої інстанції судового збору, що згідно положень п.3 ч.3 ст.310 ГПК є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд;
-          стягнення судового збору з СКП "Харківзеленбуд" є безпідставним, оскільки: 1) воно не порушило прав та інтересів позивачів, 2) суд встановив наявність умислу на вчинення правочину, що суперечить інтересам держави і суспільства лише у однієї сторони, 3) майнова вимога не заявлена до СКП "Харківзеленбуд", 4) підприємство перебуває на території міста зі статусом можливих бойових дій, під періодичними обстрілами, відключеннями електроенергії, пошкодженням та руйнуванням майна, тому фінансові можливості дозволяють забезпечувати лише найнеобхідніші витрати.
25.          У касаційній скарзі СКП "Харківзеленбуд" також наводить такі доводи:
-          визначення прокурором СКП "Харківзеленбуд" в статусі відповідача у справі є помилковим, оскільки СКП "Харківзеленбуд" не порушило прав та законних інтересів позивачів, а заявлена прокурором вимога про стягнення грошових коштів з ПП "ЛСВ Моноліт" апріорі унеможливлює перебування СКП "Харківзеленбуд" у статусі відповідача;
-          СКП "Харківзеленбуд" під час проведення спірної закупівлі, зокрема при перевірці наявності/відсутності визначених законодавством підстав для відхилення тендерної пропозиції учасника, не допустило жодних порушень вимог Закону "Про публічні закупівлі";
-          прокурор не обґрунтував підстав для представництва інтересів держави: у Аудитслужби були відсутні підстави для здійснення моніторингу закупівлі, а Харківська міська рада не підтримала позов прокурора; позов не містить жодного належного, достатнього, об`єктивного обґрунтування підстав для здійснення представництва/захисту інтересів держави в суді, натомість містить лише узагальнені абстрактні формулювання, які жодним чином не підтверджують наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді;
-          прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може захищати порушені інтереси держави, за умови існування такого порушення (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18);
-          за змістом частин 4, 5 ст.53 ГПК прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; це узгоджується із змістом абзаців 1-3 ч.4 ст.23 Закону "Про прокуратуру" та знайшло своє відображення, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.
Касаційна скарга ПП "ЛСВ Моноліт"
26.           11.03.2024 ПП "ЛСВ Моноліт" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024, в якій просить скасувати їх повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову прокурора відмовити.
27.          Підставою касаційного оскарження скаржник визначив п.1 ч.2 ст.287 ГПК, наполягаючи на ухваленні оскаржуваних судових рішень без урахування правових позицій Верховного Суду, викладених:
-          у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі №910/10055/20 - сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМКУ, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч.3 ст.228 ЦК); позивач має довести факт порушення його прав та/або інтересів внаслідок вчинення правочину, факт проведення процедури закупівлі всупереч вимогам Закону "Про публічні закупівлі";
-          у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18, від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18, від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 щодо способу захисту цивільного права чи інтересу; скаржник зазначає, що оскільки відкриті торги №UA-2019-10-25-003038-b завершилися укладенням між відповідачами відповідного договору, то оскарження рішення тендерного комітету, оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, не є ефективним способом захисту, адже є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору);
-          у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №924/1288/21 - оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору);
-          у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 - обрання неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові;
-          у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/1421/16, від 15.02.2018 у справі №911/1023/17, від 17.04.2018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі №911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17 від 13.01.2022 у справі №908/3736/15 - для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу);
-          у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 - щодо ознак недійсного договору та від 23.09.2021 у справі №904/1907/15, від 09.09.2021 у справі №925/1276/19 - щодо наслідків недійсності правочину;
-          у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі №2а/0370/3414/12, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 - встановлені ч.1 ст.208 ГК санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, тобто з дня виконання правочину;
-          у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 08.05.2018 у справі №2а-3847/08/0470, від 04.06.2020 у справі №2а-6995/12/1370, від 03.09.2020 у справі №2а/0370/3412/12, від 26.10.2021 у справі №2а/19251/11/2670, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 - за своєю суттю наслідки, передбачені ст.208 ГК, є адміністративно-господарськими санкціями, які стягуються за рішенням суду в дохід держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, та які повинні застосовуватись із додержанням строків, встановлених ст.250 ГК.
28.          Скаржник зазначає, що оскільки спірний договір виконаний сторонами 29.11.2019, початком перебігу строків, зазначених у ст.250 ГК, є 30.11.2019, а тому на момент звернення прокурора в інтересах держави з цим позовом до суду 02.08.2023 встановлений вказаною статтею строк застосування адміністративно-господарських санкцій сплинув ще 30.11.2020, що виключає можливість задоволення позовних вимог прокурора.
29.          Скаржник наголошує на тому, що за правилами ч.3 ст.228 ЦК та ч.1 ст.208 ГК прокурор мав би просити стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" (за наявності у нього умислу) у дохід держави отримані ним кошти, а з СКП "Харківзеленбуд" повернути державі поставлене за Договором майно (вироби декоративного освітлення), а не суму коштів.
Відзиви на касаційні скарги, інші заяви учасників справи
30.           18.03.2024 надійшов відзив Шевченківської ОП на касаційну скаргу СКП "Харківзеленбуд", в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
31.          У відзиві Шевченківська ОП зазначає, зокрема, таке:
-          обставини вчинення ПП "ЛСВ Моноліт" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі СКП "Харківзеленбуд" із закупівлі товару, підтверджується рішенням адміністративної колегії відділення АМКУ від 29.06.2021 №70/64-р/к у справі №4/01-2-21, яке набрало законної сили
-          дії ПП "ЛСВ Моноліт" спрямовані на одержання права на укладення Договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування цієї сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі;
-          придбання СКП "Харківзеленбуд" товарів відбулось за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості, а поведінка ПП "ЛСВ Моноліт" під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель; така поведінка не може мати правомірного наслідку - укладення Договору;
-          Велика Палата Верховного Суду у постанові 21.06.2023 у справі №905/1907/21 зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців області; неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема, шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади області;
-          позов у цій справі поданий прокурором в інтересах держави в інтересах Харківської міської ради, Аудитслужби та обґрунтований порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та необхідністю їх комплексного захисту, оскільки вчинення ПП "ЛСВ Моноліт" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання послуги за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасникам тендеру її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього; 
-          органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучу обізнаними про існування такого порушення, не здійснюють захист інтересів держави.
32.           09.04.2024 надійшов відзив прокурора Харківської обласної прокуратури Хряка О.О. на касаційні скарги СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ Моноліт", в якому просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
33.          Зазначений відзив подано через систему Електронний суд 09.04.2024, тобто поза межами строку на його подання (до 03.04.2025), у зв`язку із чим він підлягає залишенню без розгляду на підставі статей 118, 119 ГПК.
34.           11.11.2024 Шевченківська ОП через систему Електронний суд надала пояснення на касаційну скаргу СКП "Харківзеленбуд", в яких вказала таке:
-          органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучі обізнаними про існування порушення, не здійснюють захист інтересів держави;
-          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 виклала висновки щодо застосування статей 203, 215, 216 та ч.3 ст.228 ЦК та вказала, що визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави, та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями, або прокурор;
-          ПП "ЛСВ Моноліт", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення Договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, привласнило бюджетні кошти в сумі 2 370 000,00 грн;
-          обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог прокурора в частині стягнення з ПП "ЛСВ Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" стягнення в дохід держави одержаних за рішенням суду 2 370 000,00 грн;
-          щодо застосування наслідків недійсності правочину Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 зазначила, що за недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону (ст.216 ЦК) та юридичного факту недійсності правочину.
35.           12.11.2024 Шевченківська ОП через систему Електронний суд надала додаткові пояснення на касаційну скаргу СКП "Харківзеленбуд", в яких зазначила, що Верховний Суд у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 виклав висновки щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК та дійшов висновку, що позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі позивача про стягнення в кінцевому результаті суми коштів (сплачених за виконання недійсного за рішенням суду договору) до бюджету підлягає задоволенню. Оскаржувані рішення судів відповідають цій позиції Верховного Суду.
Надходження касаційних скарг на розгляд Верховного Суду
36.          Верховний Суд ухвалою від 11.03.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою СКП "Харківзеленбуд", розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 10.04.2024.
37.          Верховний Суд ухвалою від 02.04.2024 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "ЛСВ Моноліт", об`єднав в одне касаційне провадження касаційні скарги СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ Моноліт", повідомив, що розгляд касаційних скарг відбудеться у відкритому судовому засіданні 10.04.2024.
38.          Верховний Суд ухвалою від 10.04.2024 провадження у справі №922/3456/23 зупинив до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21, а також зупинив виконання рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 у справі №922/3456/23 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
39.          Верховний Суд ухвалою від 26.09.2024 поновив провадження у справі №922/3456/23, розгляд касаційних скарг призначив у відкритому судовому засіданні на 13.11.2024.
40.          Верховний Суд ухвалою від 13.11.2024 справу №922/3456/23 передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Підстави передачі справи на розгляд Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (далі - Об`єднана палата)
41.          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 13.11.2024 передав справу №922/3456/23 на розгляд Об`єднаної палати для відступу від висновків щодо застосування норм права (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК, статей 6, 50, 51, 52, 55 Закону "Про захист економічної конкуренції"), викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 (у складі колегії суддів судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством).
42.          Зазначеною постановою від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 Верховний Суд скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову: визнав недійсним договір поставки від 28.08.2018 №ЦЗВ-07-06718-01 та стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Мастак" (далі - ТОВ НВП "Мастак") на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" (далі - філія Укрзалізниці) грошові кошти у розмірі 2 138 079,60 грн, а з філії Укрзалізниці одержані нею за рішенням суду грошові кошти у вказаному розмірі стягнув в дохід держави в особі позивача.
43.          При цьому у справі №914/1507/23 Верховний Суд, зокрема, зазначив що:
"Узгоджені дії учасників закупівлі (торгів, аукціону) та відсутність реальної конкуренції унеможливлює прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства, з огляду на що встановлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним відповідного договору, укладеного з переможцем, відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України";
"… узгоджені дії учасників закупівлі та відсутність реальної конкуренції, що встановлено у антимонопольній справі та підтверджено в судових актах, унеможливили прозору та відкриту процедуру торгів ID: UA-2018-06-26-001302-a, чим порушили інтереси держави та суспільства, з огляду на що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору поставки від 28.08.2018 № ЦЗВ-07-06718-01, укладеного з переможцем закупівлі ТОВ НВП "Мастак", відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України";
"Тобто дії ТОВ НВП "Мастак" (постачальник) та філії Укрзалізниці (замовник закупівлі) з укладення договору поставки від 28.08.2018 за встановлених та підтверджених обставин порушення ТОВ НВП "Мастак" як учасником закупівлі законодавства про захист економічної конкуренції підпадають під регулювання положень частини третьої статті 228 ЦК України".
44.          Верховний Суд у справі №914/1507/23 дійшов висновку, що позовна вимога прокурора в інтересах держави в особі позивача про стягнення в кінцевому результаті 2 138 079,60 грн до бюджету за рахунок стягнення цих коштів з філії Укрзалізниці підлягає задоволенню за наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.3 ст.228 ЦК.
45.          Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками щодо можливості визнання недійсним договору, укладеного з порушенням учасником закупівлі законодавства про захист економічної конкуренції, з підстав, передбачених ч.3 ст.228 ЦК, а також щодо можливості застосування передбачених цією статтею наслідків недійсності правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, вважаючи, що до таких правовідносин сторін положення ч.3 ст.228 ЦК та ч.1 ст.208 ГК є незастосовними.
46.          Вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, щодо можливості застосування передбачених положеннями ч.3 ст.228 ЦК наслідків недійсності договору, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, у разі визнання недійсним договору, укладеного з порушенням учасником закупівлі законодавства про захист економічної конкуренції.
47.          Таку необхідність мотивує тим, що майнові санкції, передбачені положеннями ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК в разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у світлі практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У разі визнання судом на підставі зазначених норм недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, підлягають застосуванню наслідки виконання недійсного правочину, передбачені ч.1 ст.216, п.1 ч.1 ст.1212 ЦК.
48.          Також колегія суддів зазначає, що як у справі №922/3456/23, так і у справі №914/1507/23, єдиним доказом того, що оспорюваний договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є рішення АМКУ в антимонопольній справі, яким визнано дії відповідачів як учасників спірної закупівлі, щодо узгодження ним своєї поведінки під час участі в конкурсних торгах на закупівлю, яким встановлений факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосується спотворення результатів торгів.
49.          Колегія суддів пропонує відступити від висновку, викладеного у постанові від 17.10.2024 у cправі №914/1507/23, про те, що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до ч.3 ст.228 ЦК, а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК, у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
50.          Необхідність відступу мотивує тим, що сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМКУ, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом "Про захист економічної конкуренції" передбачена відповідальність, зокрема, у вигляді штрафу (ст.51, ч.2 ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції"). Згідно з частинами 1 і 2 ст.55 Закону "Про захист економічної конкуренції" особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування. Положення Закону "Про захист економічної конкуренції" є спеціальними у випадку порушення його норм. Прокурор, у разі завдання, на його думку, шкоди інтересам держави і суспільства внаслідок укладення і виконання договору, не позбавлений можливості розрахувати завдані таким порушенням збитки та пред`явити вимогу про їх стягнення з винної особи, як це передбачено ст.55 Закону "Про захист економічної конкуренції".
Розгляд касаційної скарги Об`єднаною палатою
51.          Об`єднана палата ухвалою від 20.12.2024 прийняла до розгляду справу №922/3456/23 за касаційними скаргами СКП "Харківзеленбуд" та ПП "ЛСВ Моноліт" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024, розгляд касаційних скарг призначила у відкритому судовому засіданні на 07.02.2025.
52.           07.02.2025 надійшли письмові пояснення Офісу генерального прокурора, в яких просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
53.          У судовому засіданні 07.02.2025 Об`єднана палата ухвалила рішення про звернення до фахівців Науково-консультативної ради при Верховному Суді для підготовки наукового висновку щодо застосування норм права, питання щодо застосування яких постало перед Об`єднаною палатою, та повідомила учасників справи, що про дату та час наступного судового засідання їх буде повідомлено ухвалою.
54.           20.02.2025 суддя Кібенко О.Р. звернулася до Науково-консультативної ради при Верховному Суді для підготовки наукового висновку. 24.03.2025 до Верховного Суду надійшов науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді Мици Ю.В. 21.04.2025 до Верховного Суду надійшов науковий висновок членів Науково-консультативної ради при Верховному Суді Беляневича В.Е. та Беляневич О.А. 22.04.2025 до Верховного Суду надійшов науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді Рабіновича С.П. 23.04.2025 до Верховного Суду надійшов науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді Спасибо-Фатєєвої І.В., а також Шкляра С.В. 28.04.2025 до Верховного Суду надійшов науковий висновок члена Науково-консультативної ради при Верховному Суді Хоменка М.М.
55.          Об`єднана палата ухвалою від 01.05.2025 повідомила учасників справи, що її розгляд відбудеться 04.07.2025; встановила учасникам справи строк для подання додаткових пояснень щодо науково-консультативних висновків до 19.05.2025.
56.           19.05.2025 надійшли додаткові пояснення СКП "Харківзеленбуд" та письмові пояснення прокурора.
57.          У судовому засіданні 04.07.2025 Об`єднана палата оголосила перерву до 03.10.2025, а у судовому засіданні 03.10.2025 - до 21.11.2025.
58.           18.11.2025 надійшли письмові пояснення Харківської обласної прокуратури, в яких просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
59.          У судовому засіданні 21.11.2025 Об`єднана палата оголосила перерву до 05.12.2025. 
60.          У судовому засіданні 05.12.2025 Об`єднана палата перейшла до стадії ухвалення судового рішення, призначивши оголошення на 19.12.2025 на 11.00. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо підстав для застосування до спірних відносин ч.3 ст.228 ЦК 
61.          Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформленого протоколом від 13.11.2019 №338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" - в дохід державного бюджету (на підставі ч.3 ст.228 ЦК).
62.          СКП "Харківзеленбуд" у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі"), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності. 
63.          Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК. 
64.          Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
65.          Аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 ГК (яка була чинною у період існування спірних відносин). 
Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч.3 ст. 228 ЦК 
66.          Стягнення  всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
67.          Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
68.          Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК, яка містить каральні заходи (санкції).
69.          За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим. 
70.          Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
71.          Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно- правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
72.          У ч.3 ст.228 ЦК передбачаються зовсім інші  правові наслідки: 
-          які  спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; 
-          ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; 
-          ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
-          наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна; 
-          ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
73.          Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Щодо відповідності приписів ч.3 ст.228 ЦК критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції
74.          Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
75.          Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
76.          Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
77.          Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
78.          Ключовими прецедентами є рішення ЄСПЛ у справах: 
-          "Isaia and Others v. Italy" (від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22);
-          "Garofalo and Others v. Italy" (від 21.01.2025, заява №47269/18 та три інші); 
-          "Imeri v. Croatia" (від 24.06.2021, заява №77668/14);
-          "Kurban v. Turkey" (від 24.11.2020, заява №75414/10);          
-          "Balsamo v. San Marino" (від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17);
-          "Gogitidze and Others v. Georgia" (від 12.05.2015, заява №36862/05);
-          "Varvara v. Italy" (від 29.10.2013, заява №17475/09);
-          "Arcuri and Others v. Italy" (від 05.07.2001, заява № 52024/99); 
-          "Air Canada v. the United Kingdom" (від 05.05.1995, заява 18465/91);
-          "AGOSI v. United Kingdom" (від 24.10.1986, заява №9118/80).
79.          Справа "Isaia and Others v. Italy" (рішення від 25.09.2025, заяви №36551/22, №36926/22 та №37907/22) та прецедентні рішення у подібних справах, на які посилається ЄСПЛ, стосуються італійського законодавства про запобіжні заходи (зокрема, антимафіозного кодексу), які дозволяють конфіскацію майна осіб, підозрюваних у причетності до організованої злочинності, до або без винесення обвинувального вироку. Заявники оскаржували судові рішення про конфіскацію їхнього майна, яке було вилучено на підставі підозр у його незаконному походженні та недостатній відповідності законним доходам. Ключовою особливістю італійського законодавства є те, що конфіскація може ґрунтуватися не на доведеній вині у вчиненні злочину, а на визнанні особи "соціально небезпечною" або "підозрюваною у належності до мафіозних структур" задовго до застосування заходів. ЄСПЛ вказав, що критерії для визнання особи "соціально небезпечною" (що є підставою для конфіскації) були чіткими, конкретними та передбачуваними у національному законодавстві. У попередніх справах, пов`язаних з Італією, ЄСПЛ встановив порушення через занадто розмиті та широкі визначення "соціальної небезпеки", які дозволяли надто широке тлумачення національними судами. 
80.          У п.72 рішення "Isaia and Others v. Italy" ЄСПЛ вказав, що, оцінюючи, чи були заходи конфіскації сумісними із гарантіями, закріпленими у ст.1 Першого протоколу, Суд, перш за все, оцінив характер основних правопорушень, зокрема їх тяжкість, та питання, чи можна вважати, що вони призвели до отримання незаконних доходів ("Todorov and others v. Bulgaria", п.200, та, особливо, справа "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, яка стосується конфіскації без винесення обвинувального вироку, подібної до тієї, що розглядається в даній справі). Суд висловив серйозну стурбованість щодо внутрішнього законодавства, яке передбачало, що процедури застосування подібних заходів могли бути ініційовані не тільки у зв`язку з особливо тяжкими злочинами, такими як злочини, пов`язані з організованою злочинністю, наркоторгівлею, корупцією в державній службі або відмиванням грошей, або іншими злочинами, які, як можна припустити, завжди приносять дохід, але й у зв`язку з низкою інших злочинів, а також деякими адміністративними правопорушеннями (див., зокрема, "Yordanov and others v. Bulgaria", п.115, і "Todorov and others v. Bulgaria", п.200). 
81.          У справі "Imeri v. Croatia" (рішення від 24.06.2021, заява №77668/14) ЄСПЛ зробив висновки, що для того, щоб бути пропорційним, суворість покарання має відповідати тяжкості правопорушення, за яке воно призначене (п.71); що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (п.84). Зокрема, в зазначеній справі, оцінюючи пропорційність конфіскації частини готівки, яку заявник перевозив через кордон без декларування, ЄСПЛ взяв до уваги, що заявник не мав судимості і що кримінальне провадження, яке було порушено проти нього, було припинено через відсутність доказів (п.88), проти нього не було порушено кримінальну справу за відмивання грошей (п.91), шкода, яку заявник міг завдати владі, була незначною (п.92), і дійшов висновку, що мало місце порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.94). Суд наголосив, що конфіскаційні заходи повинні бути пропорційними та враховувати індивідуальну поведінку особи, ступінь її вини і можливість застосування менш обтяжливого заходу.
82.          У справі "Gogitidze and Others v. Georgia" (рішення від 12.05.2015, заява №36862/05) досліджувалася конфіскація майна, походження якого не було обґрунтовано, в рамках антикорупційного законодавства. ЄСПЛ підтвердив правомірність конфіскації без кримінального вироку. Визнав допустимим перекладання тягаря доведення на власника майна, якщо держава надала обґрунтовані підстави підозрювати незаконне походження. ЄСПЛ вважав, що вжита міра відповідала загальним інтересам, оскільки мала на меті забезпечити, щоб використання зазначеного майна не давало заявникам переваги на шкоду суспільству (п.103). 
83.          Що стосується конкретно заходу "превентивної конфіскації", передбаченого італійським законодавством, Суд вже встановив, що він мав на меті забезпечити, щоб злочин не окупався, та запобігти несправедливому збагаченню, позбавивши відповідну особу та третіх осіб, які не мають дійсних прав на конфісковане майно, прибутку від злочинної діяльності, і, відповідно, мала, по суті, відновний, а не каральний характер (справа "Garofalo and Others v. Italy" (рішення від 21.01.2025, заява №47269/18 та 3 інші), п.134).
84.          У справі "Arcuri and Others v. Italy" (рішення від 05.07.2001, заява №52024/99) ЄСПЛ наголосив, що конфіскація може бути пропорційною лише тоді, коли вилучається майно, яке є безпосереднім результатом незаконної діяльності, або використовувалося для такої діяльності. Це положення прямо корелює з обов`язком держави довести, що саме правочин, а не загальна поведінка сторін у сфері конкуренції, був укладений з метою, що "завідомо суперечить інтересам держави і суспільства".
85.          Справа "Balsamo v. San Marino" (рішення від 08.10.2019, заяви №20319/17, 21414/17) стосувалася конфіскації грошей, виявлених у заявника, щодо яких було встановлено зв`язок із шахрайською схемою відмивання коштів. Конфіскація була застосована в рамках адміністративного/цивільного провадження, незважаючи на те, що кримінальна справа була припинена. ЄСПЛ підкреслив, що конфіскація може застосовуватися і за відсутності обвинувального вироку, який підтверджує вину, визнав, що конфіскація була пропорційною та правомірною. Суд наголосив, що оскільки метою конфіскації було вилучення вигоди, отриманої від злочинної діяльності (тобто превентивна мета, а не каральна), вона може бути застосована незалежно від доведення кримінальної вини особи. Суд врахував, що заявник не зміг надати переконливих доказів законності походження коштів.
86.          ЄСПЛ неодноразово звертав увагу і на необхідності дотримання пропорційності при втручанні держави у право власності добросовісного власника. 
87.          Так, у справі "AGOSI v. United Kingdom" (рішення від 24.10.1986, заява №9118/80) компанія-заявник оскаржила до Суду конфіскацію належних їй на праві власності золотих монет, які були вилучені митним органом Об`єднаного Королівства після спроби їх незаконного ввезення третіми особами на територію держави. ЄСПЛ аналізує конфіскацію без вироку, і встановлює критерії правомірності втручання: законність, легітимну мету, пропорційність. Навіть якщо особа поводилася неправомірно, держава має довести справедливий баланс. ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про повернення майна держава має враховувати поведінку власника - зокрема, чи був він причетний до правопорушення або чи проявив належну обачність. У цій справі ЄСПЛ не виявив порушення ст.1 Першого протоколу. Суд дійшов висновку, що британські органи влади забезпечили справедливий баланс між інтересами суспільства (боротьба з контрабандою) та правами власника, а сама процедура конфіскації не була свавільною.
88.          У справі "Air Canada v. The United Kingdom" (рішення від 05.05.1995, заява 18465/91), яка стосувалася конфіскації літака, який був у лізингу та був використаний для вчинення злочину, про що власник не знав, ЄСПЛ навпаки  дійшов висновку, що втручання, що наклало "індивідуальний і надмірний тягар" на добросовісного власника, порушує ст.1 Першого протоколу. 
89.          Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10). Заявник ( ОСОБА_1 ) разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
90.          ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст.1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
91.          Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого. 
А. Щодо винної особи 
92.          У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень. 
93.          Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі №922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч.3 ст.228 ЦК можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
94.          Отже, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.  
95.          Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК. 
96.          Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
97.          У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява №75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули).  Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі). 
98.          Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях). 
99.          ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат. 
100.          Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
101.          Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка  щодо оспорюваного  правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави. 
102.          У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/934/23 вказано: 
"82.          Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19, пункт 8.22), від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22, пункт 70), від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 85) та інші).
83.           Водночас санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є компенсаційними, оскільки положеннями зазначених норм передбачено застосування цих санкцій на користь держави незалежно від ступеню негативного впливу виконання правочину на майновий стан держави, та навіть незалежно від того, чи наявний такий вплив взагалі. Отже, санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є способами захисту прав держави, а є конфіскаційними санкціями. Вони спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
84.          Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції). Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
85.          Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
-          втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
-          якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
-          втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
86.          Критерій обґрунтованості втручання виконаний, оскільки санкції передбачені у національному законодавств, а саме частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України. Критерій легітимної мети в частині цих майнових санкцій теж виконаний, оскільки вчинення дій, які не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, знаходиться у сфері загальних інтересів. Але колегія суддів вважає, що критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, - не виконаний.
87.          Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14) зробив висновок, що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі ЄСПЛ взяв до уваги той факт, що заявники не мали кримінального минулого та що вони не підозрювалися чи не були обвинувачені у вчиненні жодного кримінального правопорушення.
88.          Колегія суддів вважає, що норми частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.
89.          Зазначені наведеними вище статтями санкції визначаються в розмірі вартості предмета договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства, його моральні засади. Відтак, не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків. 
90.          Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги. Наприклад, на їх застосування не впливає чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою тощо.
91.          При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює розмір таких санкцій у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним. Тобто у даному випадку закон встановлює абсолютно визначені та безальтернативні санкції, а суд не має розсуду для визначення (корегування) їх розміру.
92.          Крім того, положення частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (вчиненому іншою стороною), та є добросовісною. Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було фактично повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні.
93.          При цьому за висновками ЄСПЛ справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
94.          Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що норми частини третьої статті 228 ЦК України та частини першої статті 208 ГК України не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
95.          Колегія суддів mutatis mutandis враховує висновки Конституційного Суду України (КСУ), зроблені у Рішенні від 01.11.2023 у справі № 9-р(II)/2023 за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису пункту 2 частини другої статті 44 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності за порушення прав споживачів) (далі - Закон № 2735).
96.          У цьому Рішенні (пункти 4.8, 4.9 мотивувальної частини) КСУ звернув увагу на те, що встановлення в законі абсолютно визначених та/або безальтернативних санкцій має бути розумно поєднане з наданням законом уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання санкції до правопорушника, щоб уможливити додержання принципів домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності. Принципи домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності в разі притягнення особи до юридичної відповідальності можуть бути забезпечені, зокрема, у спосіб установлення в законі різних видів санкцій за вчинення того самого правопорушення або різних за розміром штрафів, що їх може бути накладено на порушників тієї самої охоронної норми. Оспорюваний припис Закону № 2735, що визначає безальтернативну санкцію, яка до того ж має ознаки абсолютно визначеної, не надає суб`єкту накладання адміністративного стягнення можливості врахувати те, що гіпотезою пункту 2 частини другої статті 44 Закону № 2735 охоплено велику кількість виявів об`єктивної та суб`єктивної сторін цього правопорушення. Таке не забезпечує домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності порушника з урахуванням усіх значущих обставин справи.
97.          Водночас колегія суддів не робить висновків про відповідність чи невідповідність Конституції України частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України, оскільки для вирішення спору у справі, що переглядається, це не є потрібним, бо з огляду на невідповідність цих положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначені положення не підлягають застосуванню незалежно від того, чи відповідають вони Конституції України, чи ні. З цих же міркувань колегія суддів не аналізує правовідносини сторін та не встановлює їх характер, оскільки такий аналіз також не впливає на вирішення справи, що переглядається, по суті".
103.          Отже, колегія суддів у справі №911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних  осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин  конкретної справи). 
104.          Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч.3 ст.228 ЦК так і не була виключена з ЦК, хоча її аналог у ГК (ст.208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним. 
105.          Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах  від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК, таким чином: 
При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).  
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Б. Щодо добросовісної сторони правочину 
106.          ЄСПЛ звертає увагу на  важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП "Харківзеленбуд").
107.          На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати  від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.  
108.          Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. 
109.          По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. 
110.          По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom"). 
111.          Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП "ЛСВ "Моноліт" на корить СКП "Харківзеленбуд"). 
112.          СКП "Харківзеленбуд" неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч.3 ст.228 ЦК всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони. 
113.          Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
114.          Виходячи з викладеного, Об`єднана палата вважає, що застосування ч.3 ст.228 ЦК до спірних відносин призвело до порушення  визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину. 
115.          Відтак, Об`єднана палата доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги прокурора про стягнення з ПП "ЛСВ Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" 2 370 000 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" одержаних ним за рішенням суду 2 370 000 грн в дохід держави.
116.          Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
117.          Згідно з ч.1 ст.311 ГПК суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
118.          Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про задоволення касаційних скарг, скасування рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового - про відмову у позові.
Судові витрати
119.          Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.14 ст.129 ГПК).
120.          Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій та ухвалення нового - про відмову у позові, то судові витрати зі сплати судового збору за подання позову покладаються на прокуратуру, а за подання апеляційних та касаційних скарг - підлягають стягненню з прокуратури на користь скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" задовольнити.
2.          Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасувати та ухвалити нове рішення.
3.          Відмовити у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби.
4.          Стягнути з Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (61072, м. Харків, вул. Вартових Неба, 55-А, код ЄДРПОУ 0291010821) на користь Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради (61145, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 195-А, код ЄДРПОУ 03362152) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 052 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 00 коп. за подання апеляційної скарги та у розмірі 8 588 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 80 коп. за подання касаційної скарги.
5.          Стягнути з Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (61072, м. Харків, вул. Вартових Неба, 55-А, код ЄДРПОУ 0291010821) на користь Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" (43005, м. Луцьк, вул. Шопена, буд, 22, каб. 61, код ЄДРПОУ 34015769) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 49 101 (сорок дев`ять тисяч сто одну) грн 60 коп. за подання апеляційної скарги та у розмірі 65 468 (шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) грн 80 коп. за подання касаційної скарги.
6.          Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. Кібенко

Судді                                                                                          І. Бенедисюк 

                                                                                                              О. Васьковський

                                                                                                              Г. Вронська

                                                                                                              Т. Дроботова

                                                                                                              Т. Малашенкова 

                                                                                                              В. Пєсков

                                                                                                              Л. Рогач

                                                                                          Ю. Чумак