Справа № 694/3506/25 Провадження №1-кп/694/66/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№12025250360001350 від 07.11.2025 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка Черкаської області, громадянина України, із початковою освітою,що перебуває у фактичних шлюбних стосунках, не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2009 та 2013 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:
Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2024 року (справа №402/298/24), яка набрала законної сили 23.04.2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушенні передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.
Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2024 року (справа №402/1083/24), яка набрала законної сили 22.11.2024 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років.
Незважаючи на це, ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про наявність постанов Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2024 року та 11.11.2024 року, якими він був позбавлений права керувати транспортним засобом, будучи ознайомленим з ними, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 25.10.2025 року, приблизно о 19 год. 46 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21101, держаний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Звенигородка Черкаської області, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення на проїзній частині дороги напроти домоволодіння № 37 з транспортним засобом автомобілем «CITROEN JUMPER», номерний знак НОМЕР_2 , в зв`язку з чим відносно на нього було складено протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні

кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що йому було відомо про позбавлення права керування транспортними засобами постановами суду та він частково сплачував штрафи через виконавчу службу. 25.10.2025 року він сів за кермо автомобіля ВАЗ 21101, оскільки треба було купити ліки для батька. Під час руху по вул. Героїв Небесної Сотні в м. Звенигородка здійснив зіткнення з автомобілем швидкої допомоги. У вчиненому щиро розкаюється та зробив для себе відповідні висновки. Просив призначити мінімальне покарання у виді штрафу. 
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнанонедоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість  ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України – умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили.
Обставиною, що пом`якшує покарання  ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого. 
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та висловив жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, за якою він обвинувачується у виді штрафу, оскільки на думку суду, призначення такого покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся. 
Процесуальні витрати в справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,369,373,374 КПК України, суд 
ухвалив:
визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Процесуальні витрати в справі відсутні. 
Речові докази: два DVD-R диска із записом - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду

шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1