ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 р. 	Справа № 480/5823/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 (ухвалене суддею Глазько С.М.) в справі № 480/5823/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) третя особа  Військова частина НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 виходячи з розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін ДПС України) здійснити нарахування та виплату позивачу в повному обсязі додаткової винагороди встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у розмірі 100000 грн. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, виходячи з розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з урахуванням проведених виплат за цей період. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України за контрактом та проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в подальшому – ДПС України).
З 10.12.2022 наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України № 934-ОС призначена на посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ).
Відповідно до оперативної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 25.02.2022 № 39/304/52/22 «Про створення ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та наказу командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », окремі підрозділи НОМЕР_2 прикордонного загону (в тому числі і відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») передані в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Звертаючись до суду з позовом, який є предметом розгляду в цій справі щодо протиправної невиплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн., позивачка зазначає, що нею отримано збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду в повному обсязі за березень – липень, жовтень та грудень 2022 року, проте, позивачка не отримала таку винагороду в повному розмірі за періоди: з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022.
Позивачка вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність ненарахувавши їй додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022, звернулася до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивачки є визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 , передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, додаткову винагороду в розмірі 70000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.08.2022 по 31.08.2022, 01.09.2022 по 30.09.2022, 01.11.2022 по 30.11.2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період із 01.08.2022 по 31.08.2022 (5 діб), 01.09.2022 по 30.09.2022 (30 діб), 01.11.2022 по 30.11.2022 року (30 діб) в розрахунку до 70000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Доводи відповідача, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню строки звернення до суду, передбачені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Тому в разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містить вимог, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (в подальшому - КЗпП України), (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин щодо обчислення та виплати грошового забезпечення), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013 № 8-рп/2013 і № 9- рп/2013.
Так, у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини 2 статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно із пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення, поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Тобто, поняття "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними поняттями.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Таким чином, до "усіх виплат", право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частин 1, 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ознайомилася 24.06.2024 з відомостями про розмір грошового забезпечення після отримання відповіді Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на повторний адвокатський запит, а з адміністративним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 02.07.2024, тобто в тримісячний строк, відповідно до ст. 233 КЗпП України.
Щодо розгляду справи по суті, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (в подальшому - Закон 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі ст. 1 Закон № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ст. 9 ч. 1-4 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Так, п. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 “Про загальну мобілізацію” у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Пунктом 6 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (в подальшому - Постанова № 168).
Відповідно до п. 1 Постанови № 168 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З 21.01.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43, якою внесені зміни до п. 1 Постанови № 168, внаслідок чого пунктами 1 та 2-1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.
Установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.
З аналізу наведених норм слідує, що військовослужбовці мають право на виплату додаткової винагороди, в тому числі додаткової винагороди у збільшеному розмірі. У разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, вони набувають права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил отримують додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. При цьому порядок і умови виплати додаткової винагороди в розмірах, встановлених Постановою № 168, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З метою врегулювання порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, Міністром оборони України видано Окреме доручення № 912/з/29 від 23.06.2022, пунктом 1 якого установлено, що під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Пунктом 2 Окремого доручення Міністра № 912/з/29 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах, зокрема: 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Згідно із п. 3 Окремого доручення Міністра № 912/з/29, райони ведення бойових дій слід визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Окремого доручення Міністра № 912/з/29, доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.
У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку № 2 до цього доручення.
Згідно із пунктами 5 та 6 зазначеного окремого доручення, виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно із п. 14 Окремого доручення Міністра № 912/з/29, це доручення застосовувати з 01.06.2022 (крім абзацу третього пункту 1, абзацу четвертого пункту 7 та підпункту 9.11 пункту 9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022).
Таким чином, підставами для виплати військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях у певний період, додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн., передбаченої Постановою КМУ № 168, є бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій; журнал ведення оперативної обстановки; бойове донесення або постова відомість; рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань та довідка командира військової частини, до якої для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Передбачений цим окремим дорученням перелік видів бойових дій і заходів, які вважаються безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, є вичерпним.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка у спірний період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України).
03.09.2022 начальником відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майором ОСОБА_2 складено рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 полковнику ОСОБА_3 про встановлення додаткової винагороди за серпень 2022 року за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів згідно додатку 1.
Відповідно до п. 226 вищевказаного рапорту, зазначена і ОСОБА_1 для виплати додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 (кількість діб - 5).
Згідно із супровідним листом від 12.09.2022, вказаний рапорт з додатком направлений на адресу відповідача.
Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 , позивачці не виплачувалася за серпень 2022 додаткова винагорода, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000 грн. з розрахунку на місяць.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рапорт начальника відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майора ОСОБА_4 від 03.09.2022 про встановлення позивачці додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів є належним документом, який має прийматися командуванням до уваги при призначенні додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем фактично не взято до уваги наведений рапорт та прийнято рішення про нарахування грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
Суд апеляційної інстанції вважає, що невидання начальником (командиром) органу Держприкордонслужби наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям не може позбавляти військовослужбовця, який залучався до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії додаткової винагороди.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач протиправно позбавив позивачку ОСОБА_1 за серпень 2022 року додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу за період прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
25.11.2022 начальником відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майором ОСОБА_2 складено рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 полковнику ОСОБА_3 про встановлення додаткової винагороди за вересень 2022 року за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів згідно додатку 1.
Згідно із п. 264 вищевказаного рапорту, зазначена і ОСОБА_1 для виплати додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 (кількість діб - 30).
Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 , позивачці не виплачувалася за вересень 2022 додаткова винагорода, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000 грн. з розрахунку на місяць.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рапорт начальника відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майора ОСОБА_4 від 25.11.2022 про встановлення позивачці додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів є належним документом, який має прийматися командуванням до уваги при призначенні додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем фактично не взято до уваги наведений рапорт, та прийнято рішення про нарахування грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
Суд апеляційної інстанції вважає, що невидання начальником (командиром) органу Держприкордонслужби наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям не може позбавляти військовослужбовця, який залучався до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії додаткової винагороди.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач протиправно позбавив ОСОБА_1 за вересень 2022 року додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу за період прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
30.11.2022 начальником відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майором ОСОБА_2 складено рапорт начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 полковнику ОСОБА_3 про встановлення додаткової винагороди за листопад 2022 року за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів згідно додатку 1.
Згідно із. п. 173 вищевказаного рапорту, зазначена і ОСОБА_1 для виплати додаткової винагороди в розмірі із розрахунку 70000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 (кількість діб - 30).
Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 , позивачці не виплачувалася за листопад 2022 додаткова винагорода, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 70000 грн. з розрахунку на місяць.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рапорт начальника відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” майора ОСОБА_4 від 30.11.2022 про встановлення позивачці додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів є належним документом, який має прийматися командуванням до уваги при призначенні додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем фактично не взято до уваги наведений рапорт та прийнято рішення про нарахування грошового забезпечення без урахування додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що невидання начальником (командиром) органу Держприкордонслужби наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям не може позбавляти військовослужбовця, який залучався до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії додаткової винагороди.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач протиправно позбавив ОСОБА_1 за листопад 2022 року додаткової винагороди у розмірі 70000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу за період прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 620/18189/23, для об`єктивної перевірки права особи на додаткову винагороду треба детально з`ясувати, в який період і під дію якого наказу підпадало спірне завдання, чи входить воно за своїм змістом до переліку бойових (безпекових) заходів та чи підтверджене воно відповідними документами згідно з актуальними нормами (що діяли на той момент). Якщо відповіді на ці запитання є позитивними, відмова у виплаті не може ґрунтуватися лише на доводах про "звичайну службову діяльність" або через формальні прогалини в оформленні документів.
Отже, в умовах повсякденної служби певні обов`язки можуть вважатися звичайною службовою діяльністю, а у період реальних бойових дій вони можуть набувати характеру безпосередньої участі у бойових діях або заходах, спрямованих на відсіч та стримування збройної агресії. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 620/18189/23/, від 30.09.2025 у справі № 620/17971/23, від 27.10.2025 у справі № 420/6577/23.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи підтверджено участь позивачки у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, отже, позивачка набула право на виплату збільшеної додаткової винагороди на підставі пункту 1 Постанови № 168, а негативні наслідки недотримання внутрішньої процедури призначення такої винагороди не можуть перекладатися на військовослужбовця.
Щодо доводів відповідача, що рапорти начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 від 03.09.2022 за серпень 2022 року, від 25.11.2022 за вересень 2022 року та від 30.11.2022 за листопад 2022 року про встановлення додаткової винагороди не є достатніми доказами для підтвердження обставин, що позивачка безпосередньо брала участь в бойових діях та/або забезпечувала заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із пунктом 3 рішення (телеграми) Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Пунктом 5 рішення (телеграми) Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 передбачено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що довідки та рапорти є невід`ємною частиною документального підтвердження участі військовослужбовця в бойових діях.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 27.10.2025 у справі № 420/6577/23.
Такі рапорти, згідно із наказами № 164-АГ, № 392-АГ та № 628-АГ, є одним із визначених документів, на підставі яких здійснюється підтвердження участі у бойових діях та заходах.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2025 у справі № 620/17971/23.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що рапорти начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 від 03.09.2022 за серпень 2022 року, від 25.11.2022 за вересень 2022 року та від 30.11.2022 за листопад 2022 року є належними та достовірними доказами безпосередньої участі позивачки у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій, або заходів.
Щодо доводів апелянта про посилання на п. 4 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392/0/81-22-АГ від 30.07.2022 "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168" для ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди позивачу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із постановою від 26.06.2024 у справі № 200/216/23 Верховний Суд, слідуючи позиції, яка започаткована у постанові від 21.12.2023 у справі № 200/193/23, звернув увагу на умови (контекст), за яких (якого) Адміністрація Держприкордонслужби видала згадувані накази, а також на мету їх видання.
У вказаній постанові від 26.06.2024 у справі № 200/216/23 Верховний Суд зауважив, що в наказах Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ, від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ виписані ті умови і порядок, які покликані були сприяти практичній реалізації приписів пункту 1 Постанови № 168, аби, з одного боку, ті військовослужбовці, які залучені до виконання бойових завдань/заходів, отримали додаткову винагороду, що теж є однією з умов бойової і мобілізаційної готовності Держприкордонслужби, а з іншого - забезпечити ефективне і цільове використання бюджетних коштів.
Видання вищевказаних наказів не можна вважати (сприймати) як вияв свавілля чи як неправомірний спосіб обмежити (позбавити) отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168. Знову таки, накази, про які йде мова, видані для того, щоб реалізувати приписи пункту 1 Постанови № 168, адже виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн. передбачена за участь у бойових діях або здійсненні заходів, які, аби військовослужбовець був належно і заслужено винагороджений, повинні мати документальне оформлення. Відповідно приписи, які містять згадувані накази Адміністрації Держприкордонслужби, проєктовані передовсім на органи (військові частини) і їхніх посадових осіб, на яких покладається таким чином обов`язок вести облік військовослужбовців, документувати факти їхньої залученості до бойових дій та/або заходів, за які встановлена додаткова винагорода у розмірі до 100000 грн., а також надсилати ці документи за належністю з метою виплати військовослужбовцям заслуженої винагороди.
Приписи наказів Адміністрації Держприкордонслужби не встановлюють додаткових зобов`язань чи правил поведінки для тих військовослужбовців, які мають (набули) право на додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн., передбачену пунктом 1 Постанови № 168, яке [право] виникає у них з настанням відповідних обставин (ситуацій, умов), які, в значенні згадуваних приписів Постанови № 168, є підставою для виплати цієї винагороди. Тому уніфікація розуміння (змістовного наповнення) цих "обставин" не покладає на військовослужбовців - у відносинах, що виникають у зв`язку з виконанням наказів командирів (начальників), надто в умовах воєнного стану - додаткових обов`язків (вимог) як умови для отримання додаткової винагороди. Приписи згадуваних наказів Адміністрації Держприкордонслужби, якщо зважити також на підстави і мету їх видання, виконують радше забезпечувальну роль (функцію) щодо норм, які встановлюють право на додаткову винагороду (у цьому контексті мовиться про пункт 1 Постанови № 168), або, іншими словами, є похідними від останніх.
Наприкінці касаційний суд у постанові від 26.06.2024 у справі № 200/216/23 зазначив, що регламентація умов і порядку виплати додаткової винагороди (про необхідність якої [регламентації] зазначено в пункті 2-1 Постанови № 168) з боку Адміністрації Держприкордонслужби шляхом видання наказів від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ, від 09.12.2022 № 628/0/81-22-АГ, не може інтерпретуватися як спосіб позбавлення чи обмеження права військовослужбовців Держприкордонслужби на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн.
Для відповідача підставою для виплати додаткової винагороди, відповідно до пункту 1 Постанови № 168, є саме документальне підтвердження участі позивача як військовослужбовця у бойових діях (заходах).
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 21.12.2023 у справі № 200/193/23, від 26.06.2024 у справі № 200/216/23, від 31.07.2024 у справі № 200/625/23, від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23, від 28.08.2024 у справі № 200/1310/23, від 04.09.2024 у справі № 280/2228/23, від 30.09.2024 у справах № 200/232/23 та № 200/440/23.
Верховний Суд у постанові від 05.12.2024 у справі № 120/4135/23 наголосив, що безпосередня участь військовослужбовців у бойових діях або заходах не має тлумачитись надмірно вузько, а перелік завдань може охоплювати широкий спектр бойової діяльності як у районах ведення бойових дій, так і поза ними. За наказом № 164-АГ достатньо було одного документа (бойовий наказ, журнал бойових дій чи рапорт командира), тоді як накази № 392/0/81-22-АГ та № 628/0/81-22-АГ запроваджують додаткові або конкретизовані вимоги і до підтвердження "безпосередньої участі" (конкретизувавши критерії до певних видів бойових завдань) і до кількості, необхідних для підтвердження участі у бойових діях чи заходах, документів - сукупність (альтернатива). Суд підкреслив, що за наявності формальних недоліків у документах, але при фактичному встановленні участі військовослужбовця у бойових діях, відмова у виплаті додаткової винагороди є необґрунтованою. Водночас необхідно керуватися оновленими критеріями, враховуючи вимоги нових наказів, і ретельно оцінювати кожен наданий доказ, аби визначити, чи дає він підстави для отримання додаткової виплати.
Відповідно до постанови від 06.08.2024 у справі № 360/290/23 Верховний Суд вказав, що згідно із пунктом 4 наказу № 392/0/81-22-АГ підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах здійснюється на підставі комплексу інформації, наявної у відповідних документах, а відповідно до пункту 3 наказу № 628/0/81-22-АГ перелік підтверджуючих документів допускає альтернативність і не зведений винятково до їхньої сукупності.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 27.10.2025 у справі № 420/6577/23, від 18.12.2025 у справі № 480/1650/23.
Таким чином, враховуючи вищенаведені правові позиції Верховного Суду та зміст наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392/0/81-22-АГ і № 628/0/81-22-АГ, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим посилання апелянта на пункт 4 наказу № 392/0/81-22-АГ, як на підставу для ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди.
Оскільки зазначені накази видані з метою реалізації приписів пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 та не спрямовані на обмеження чи позбавлення військовослужбовців права на отримання додаткової винагороди. Вони мають похідний, забезпечувальний характер і регламентують порядок документального підтвердження участі у бойових діях або заходах, покладаючи відповідні обов`язки не на військовослужбовців, а на органи військового управління та посадових осіб.
Отже, Верховний Суд наголошує, що право на додаткову винагороду виникає з факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, а не з формального дотримання певної кількості чи виду документів. Перелік підтверджуючих документів, визначений наказами № 392/0/81-22-АГ та № 628/0/81-22-АГ, є альтернативним, а оцінка участі має здійснюватися на підставі всього комплексу наявної інформації. Формальні недоліки в оформленні документів за умови встановлення фактичної участі у бойових діях не можуть слугувати правомірною підставою для відмови у виплаті додаткової винагороди.
Щодо доводів відповідача про те, що восени 2022 року наказом командира НОМЕР_2 прикордонного загону за № 630-АГ від 03.10.2022 "Про створення робочої групи" створена робоча група для перевірки та опрацювання рапортів та іншої інформації щодо нарахування та виплати військовослужбовцям загону додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 суд апеляційної інстанції вважає, що створення робочих чи інших груп (комісій і тд.) не позбавляє позивачку права на отримання збільшеної до 100000 гривень додаткової винагороди за відповідні періоди, оскільки зазначаючи про створення таких робочих груп та здійснення ними абстрактних перевірок, відповідач не надає результатів діяльності таких груп, а саме наказів, протоколів засідання, або інших документів щодо їх діяльності, а також не зазначає, яким чином створення відповідної робочої групи впливає на право позивача на отримання збільшеної до 100000 гривень додаткової винагороди за відповідні періоди. 
Враховуючи, що відповідач не зазначає про те, що відповідні рапорти не відповідають вимогам нормативно-правових документів чи містять недостовірні відомості, оскільки відповідних службових розслідувань відповідачем не проводилось, рішень про невідповідність таких рапортів нормативним документам чи їх скасування не приймалося, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем у спірні періоди протиправно не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі до 100000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивачки є визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 , передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, додаткову винагороду в розмірі 70000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.08.2022 по 31.08.2022, 01.09.2022 по 30.09.2022, 01.11.2022 по 30.11.2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період із 01.08.2022 по 31.08.2022 (5 діб), 01.09.2022 по 30.09.2022 (30 діб), 01.11.2022 по 30.11.2022 року (30 діб) в розрахунку до 70000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з врахуванням проведених виплат за цей період.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 в справі № 480/5823/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін