?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2026 року 
м. Київ
cправа № 903/20/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І. 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 (колегія суддів: Бучинська Г. Б., Маціщук А. В., Філіпова Т. Л.) у справі
за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Маневицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про витребування земельної ділянки, 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації до Маневицької селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" (далі - ДСГП "Ліси України"), в якому просить витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га;
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельну ділянку площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 було неправомірно інвентаризовано як землю сільськогосподарського призначення та передано з державної до комунальної власності, оскільки згідно з матеріалами лісовпорядкування, картографічними матеріалами та іншими доказами у справі спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення та може перебувати лише у державній власності. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. Розпорядженням голови Маневицької районної державної адміністрації від 22.08.2013 № 334 "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земель" надано дозвіл Головному управлінню Держземагенства у Волинській області (далі - ГУ Держземагенства у Волинській області) на проведення робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Маневицького району згідно з додатком. 
4. У додатку до розпорядження від 22.08.2013 № 334 визначено перелік сільських, селищних рад Маневицького району, на території яких проводитимуться роботи з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, серед яких під № 19 значиться Новорудська сільська рада.
5. Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 26.12.2019 № 3-3764/15-19-СГ "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель" затверджено технічну документацію з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Новорудської сільської ради Маневицького району Волинської області, в тому числі і на земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134.
6. Пунктом 21 додатку до переліку сільських та селищних рад, на території яких затверджуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення віднесено Новорудську сільську раду, яка згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 708-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області" входить до складу територіальної громади Маневицької селищної ради та зазначено загальну площу земель 201, 6707 га.
7. Серед вказаних земельних ділянок на території Маневицької селищної ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134.
8. Відповідно до інформації із Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 зареєстрована в кадастрі 24.12.2019, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - землі запасу.
9. Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 № 16-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Маневицькій селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3281,4735 га, які розташовані за межами населених пунктів Маневицької селищної ради Маневицького району (на даний час Камінь-Каширського) згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.
10. Відповідно до пункту 141 додатку до вказаного акту приймання-передачі земельну ділянку площею 9,8063 га з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 передано у комунальну власність Маневицької селищної ради.
11. Рішенням Маневицької селищної ради від 15.01.2021 № 5/31 "Про прийняття у комунальну власність Маневицької територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення" вказану земельну ділянку прийнято у комунальну власність Маневицької територіальної громади (пункт 141 акту приймання-передачі земельних ділянок, що є додатком до вказаного рішення органу місцевого самоврядування).
12. 02.03.2021 державним реєстратором Маневицької селищної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 із зазначенням форми власності - комунальна, власник - Маневицька селищна рада.
13. Базове лісовпорядкування на вказану земельну ділянку проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання "Укрдержліспроект" (далі - ВО "Укрдержліспроект") у 2013 році, за результатами якого 07.08.2013 схвалено вищезазначений проект. 
14. У складі матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року містяться планшети кварталів 9 і 10 Новорудського лісництва, на яких земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 позначена як покрита лісовою рослинністю, із зазначенням складу насаджень та їх віку.
15. З метою підтвердження даної інформації окружною прокуратурою 26.09.2024 надіслано звернення на адресу ВО "Укрдержліспроект", яким у відповіді від 03.10.2024 підтверджено приналежність земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 до державного лісового фонду.
16. Згідно з інформацією філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України" вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 знаходиться в кварталі 9 виділах 56, 59, 60, 64, 65 Новорудського лісництва Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство" (на даний час філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України"). Вказане також підтверджено ВО "Укрдержліспроект".
17. Зі змісту інформації секретаріату Кабінету Міністрів України від 16.10.2024 № 24775/0/2-24 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення із користування ДП "Городоцьке ЛГ" (на даний час філія "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України") земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 не приймалося. 
18. За твердженням прокурора та представника ДСГП "Ліси України", земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 передана ДП "Городоцьке ЛГ" від ДП "Поліське ЛГ" відповідно до наказу Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28.05.2012 № 61 "Про організацію територій лісового фонду" з метою оптимізації територій лісового фонду. 
19. Відповідно до вказаного наказу від 28.05.2012 № 61 наказано забезпечити виготовлення правовстановлюючих документів на територію державного лісового фонду та проведення базового лісовпорядкування: ДП "Маневицьке лісове господарство" на площі 56878,8 га згідно додатком № 1; ДП "Городоцьке лісове господарство" на площі 36730,5 га згідно з додатком № 2; ДП "Колківське лісове господарство" на площі 29403,8 га згідно з додатком № 3; ДП Поліське лісове господарство на площі 13211,6 га згідно з додатком № 4; ДП "Прибузьке лісове господарство" на площі 29283,0 га згідно з додатком № 5.
20. Прокурор стверджує, що ДП "Поліське ЛГ" вказана земельна ділянка передана на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 "Про надання лісів у постійне користування", відповідно до якого надано у постійне користування для ведення лісового господарства лісогосподарському підприємству ліси, що перебувають у державній власності, а також надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду. 
21. В подальшому постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16, яка набрала законної сили, скасовано розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 № 232 "Про надання лісів у постійне користування".
22. За твердженнями прокурора, на час скасування вказаного розпорядження земельна ділянка з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га на підставі матеріалів базового лісовпорядкування 2013 року, які відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджували право на користування землями лісового фонду, уже була віднесена до державного лісового фонду.
23. В ході обстеження лісових масивів, що здійснено 10.09.2024 та відображено у акті обстеження лісових насаджень, який проведено працівниками філії "Городоцьке ЛГ" ДСГП "Ліси України", з`ясовано, що на спірній земельній ділянці наявні лісові насадження в складі сосни звичайної, берези повислої, вільхи (за формулою Сз+БП(8)+БП(5), 6 Сз4БП, 6Сз4БП), середня висота дерев становить 8- 10 м, їх вік 19- 26 років, що відповідає матеріалам базового лісовпорядкування 2013 року та підтверджує приналежність земельної ділянки до земель лісового фонду.
24. У зв`язку з порушенням вимог земельного законодавства, вилученням спірної земельної ділянки з лісового фонду та віднесенням її до земель сільськогосподарського призначення, яка за матеріалами лісовпорядкування знаходилась у користуванні державного лісогосподарського підприємства та належала до державної власності, прокурор звернувся до суду з позовом до Маневицької селищної ради, в якому просить суд витребувати у власність держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
25. 15.08.2025 Господарський суд Волинської області ухвалив рішення про задоволення позову.
26. Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка фактично належить до земель лісогосподарського призначення державної власності, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування, картографічними матеріалами та іншими доказами у справі. Незважаючи на це, земельна ділянка була безпідставно інвентаризована як земля сільськогосподарського призначення, що суперечить положенням статей 20, 55, 84, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України ), статті 5 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) та вимогам Порядку зміни цільового призначення земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 № 502.
27. Суд встановив, що Кабінет Міністрів України жодних рішень про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування державного лісогосподарського підприємства чи про її віднесення до земель іншого призначення не приймав, а тому підстав для передачі цієї ділянки до земель комунальної власності не існувало. Як наслідок, видане головою Маневицької районної державної адміністрації розпорядження, наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області та рішення Маневицької селищної ради щодо прийняття ділянки у комунальну власність є такими, що прийняті з перевищенням повноважень та всупереч вимогам чинного законодавства.
28. При цьому суд зазначив, що самі по собі акти інвентаризації, накази органів виконавчої влади та рішення органів місцевого самоврядування не можуть легалізувати незаконне вилучення земель державної власності з лісового фонду. Наявність державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав не створює законних підстав для набуття права комунальної власності, якщо первинне вибуття ділянки з державної власності здійснено всупереч закону.
29. Врахувавши наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність як така, що вибула з володіння держави поза її волею та внаслідок незаконних дій органів публічної влади.
30. 05.11.2025 Північно-західний апеляційний господарський суд постановою скасував рішення Господарського суду Волинської області від 15.08.2025 та ухвалив нове рішення про відмову у позові. 
31. Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що на спірні правовідносини поширюється норма пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України, умовою застосування якого законодавець визначив підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування лісогосподарському підприємству саме до 28.03.2006 включно. Проте прокурором та ДСГП "Ліси України" не було доведено факт надання спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 у постійне користування ДП "Городоцьке ЛГ" або іншому спеціалізованому державному лісогосподарському підприємству до 28.03.2006 на підставі рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. 
32. За наведеного відсутні підстави вважати, що така земельна ділянка до 2013 року була ділянкою лісогосподарського призначення. 
33. При цьому, за висновком апеляційного суду, за відсутності доказів передачі спірної земельної ділянки у постійне користування ДП "Городоцьке ЛГ", не можна вважати документами, що підтверджують право лісогосподарського підприємства на неї, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, складені і затверджені у 2012- 2013 роках. 
34. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 було надано лише дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, тоді як прокурором не доведено і судом не встановлено завершення реалізації такого рішення шляхом вчинення послідовних дій з розробки відповідного проекту землеустрою відведення земельних ділянок і прийняття остаточного рішення про затвердження проекту землеустрою та надання в постійне користування лісогосподарському підприємству земельних ділянок, до складу яких, за твердженнями прокурора і третьої особи, входила спірна земельна ділянка площею 9,8063 га, що, в свою чергу, виключає підстави для висновку про набуття лісогосподарським підприємством права постійного користування спірною земельною ділянкою.
Короткий зміст касаційної скарги 
35. Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
36. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на тому, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом у постановах:
- від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 31.05.2023 у справі № 681/804/20, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 20.12.2023 у справі № 619/77/15 від 24.05.2023 у справі № 367/3254/15-ц, від 16.08.2023 у справі № 676/4200/21, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, від 22.11.2023 у справі № 911/2523/20 і від 30.05.2023 у справі № 488/2807/17, згідно з якими наявність розроблених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування згідно з нормами пункту 5 "Прикінцевих положень" ЛК України підтверджує наявність у спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства права постійного користування землями лісогосподарського призначення;
- від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, від 22.11.2023 № 911/2523/20, від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 14.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, згідно з якими виготовлені картографічні матеріали ВО "Укрдержліспроект" є належними доказами приналежності спірних ділянок до земель державної власності лісогосподарського призначення;
- від 17.09.2024 у справі № 910/10049/22, відповідно до якого наявність погоджень землевпорядної документації, в якій не відображено реального складу земельної ділянки (зокрема, як у власне проекті землеустрою, так і в погодженнях відповідними органами землевпорядної документації щодо відведення спірної земельної ділянки), на підставі якої у Державному земельному кадастрі сформовано земельні ділянки, жодним чином не спростовує обставин очевидного накладення спірних земельних ділянок на інші землі;
- від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23, відповідно до якого спеціалізоване лісогосподарське підприємство є носієм права постійного користування землями лісогосподарського призначення при наявності виготовлених матеріалів лісовпорядкування та відповідного рішення органу державної чи виконавчої влади, яке хоча і не є документом, що посвідчує наявність права постійного користування, разом з тим воно є підставою для набуття такого права постійного землекористування земельними ділянками лісового фонду;
- від 12.11.2025 у справі № 175/2204/23, з урахуванням якого судом апеляційної інстанції не враховано, що ВО "Укрдержліспроект" володіє інформацією про лісовпорядкування, інформація вказаного підприємства дозволяє візуально визначити розташування спірної земельної ділянки відносно земель лісогосподарського призначення згідно з матеріалів лісовпорядкування на 2013 рік.
37. Крім того, скаржник зазначає, що апеляційний суд не надав оцінки наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, акту обстеження (перевірки) від 23.06.2023, складеного за результатами проведення обстеження земельної (лісової) ділянки (кадастровий номер 1221486200:01:126:0189) та документам, доданих філією "Дніпровське лісове господарство" ДП "Ліси України" до листа від 27.06.2023 № 01-05/275, а саме планшету № 3 лісовпорядкування 2013 року.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
38. У відзиві на касаційну скаргу Маневицька селищна рада просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, наполягаючи на тому, що вона відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також висновкам Верховного Суду. 
39. Маневицька селищна рада звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка згідно з відомостями з Державного земельного кадастру є землею сільськогосподарського призначення, а підставами для її реєстрації були відповідний наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08.12.2020 та рішення Маневицької селищної ради від 15.01.2021. При цьому умовою застосування пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України (щодо визначення земель лісовими на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування) є саме підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування лісогосподарському підприємству до 28.03.2006 включно. 
Позиція Верховного Суду
40. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України). 
42. Спірним у цій справі є питання визначення правового режиму земельної ділянки з кадастровим номером 0723685100:04:002:0134 площею 9,8063 га, а саме: чи належить вона до земель лісогосподарського призначення державної власності, які вибули з володіння неправомірно, або ж є землями сільськогосподарського призначення, правомірно переданими у комунальну власність. 
43. Суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків щодо наявності / відсутності підстав для задоволення позову з огляду на існуючу розбіжність між фактичною наявністю на земельній ділянці багаторічних насаджень та даними матеріалів лісовпорядкування з одного боку, і офіційною реєстрацією землі в державному кадастрі як сільськогосподарської (землі запасу) - з іншого. 
44. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
45. Згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 
46. Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
47. Статтею 5 ЛК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
48. Статтями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. 
49. Статтею 57 ЗК України та статтею 17 ЛК України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
50. Частиною першою статті 116 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. 
51. Відповідно до пункту "б" частини третьої статті 122 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті.
52. У постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.
53. Згідно з частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 123 ЗК України (в редакції, чинній станом на 06.02.2006) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. 
54. При цьому пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції, чинній з 29.03.2006 до 15.01.2020) встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. 
55. За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
56. Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу).
57. Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, а їх передача до земель комунальної власності є неправомірною.
58. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виснував про необґрунтованість позовних вимог прокурора, оскільки на спірні правовідносини поширюється норма пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України, умовою застосування якого (пункту 5) законодавець визначив підтвердження факту надання спірної земельної ділянки в постійне користування лісогосподарському підприємству саме до 28.03.2006 включно, чого прокурором і ДСГП "Ліси України" не було доведено, а тому відсутність підстав вважати спірну земельну ділянку раніше наданими землями унеможливлює визнання документами, що підтверджують право лісогосподарського підприємства на неї, планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, складених і затверджених у 2012- 2013 роках. За таких обставин позовна вимога про витребування спірної земельної ділянки з комунальної власності Маневицької селищної ради не підлягає задоволенню.
59. Верховний Суд вважає, що висновки суду апеляційної інстанції про відмову в позові є передчасними, а суду першої інстанції - такими, що зроблені без повного з`ясування всіх обставин справи, виходячи з наступного. 

Щодо первинного статусу земель (землі колишніх КСП) та їх правового режиму
60. Предметом доказування у цій справі є визначення правового режиму спірної земельної ділянки, а саме: встановлення факту належності її до земель лісогосподарського призначення державної власності або до земель сільськогосподарського призначення.
61. Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, обмежилися дослідженням відомостей з Державного земельного кадастру на момент виникнення спірних правовідносин, залишивши поза увагою доводи прокурора щодо первинного походження спірної земельної ділянки.
62. Так, матеріали справи містять посилання на те, що первинно спірні землі належали до земель лісового фонду, які перебували у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств (КСП). 
63. У касаційній скарзі прокурор звертає увагу на те, що доказом розташування спірної земельної ділянки у межах земель лісового фонду та відповідно її приналежності до земель лісового фонду державної власності є рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 "Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх КСП". 
64. Прокурор вказує, що зі змісту вказаного рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 вбачається, що цим рішенням врегульовувалося питання передачі саме земель лісового фонду спеціалізованим підприємствам, а джерелом походження цих земель були землі колишніх КСП. Цей статус земель колишніх КСП також кореспондується з Указом Президента України від 07.04.2004 № 171/2004 "Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства", пункт 3 якого передбачав вирішення питання щодо використання земель лісового фонду, "які належали колективним сільськогосподарським підприємствам". 
65. Крім того, за доводами прокурора, обставини походження спірної земельної ділянки були детально встановлені у постанові Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16, де суд встановив, що на підставі актів приймання-передачі, рішень сільських рад та райрад дочірні підприємства "Волиньоблагроліс" одержали землі, "які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств".
66. В контексті наведених доводів прокурора, Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 в процесі реформування аграрного сектору та паювання земель КСП розпаюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, тоді як лісові угіддя підлягали передачі до державного лісового фонду або комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємствам.
67. Проте суди не надали належної правової оцінки таким обставинам, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині визнаються Судом обґрунтованими. 
68. Відтак, для правильного вирішення спору судам належало встановити: 1) чи входила спірна земельна ділянка до складу земель, що підлягали розпаюванню; 2) якщо ні, то з яких причин (чи було це зумовлено її належністю до лісових угідь); 3) чи охоплювалася спірна ділянка рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 як земля лісового фонду.
69. Не встановлення цих обставин унеможливлює зробити однозначний висновок про правовий режим земельної ділянки як сільськогосподарської.

Щодо преюдиційних обставин, встановлених у справі № 803/1622/16
70. Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації від 31.05.2011 року № 232 "Про надання лісів у постійне користування", яким було надано в постійне користування земельні ділянки, а також надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду було скасоване на підставі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16, а тому і виникла необхідність в повторному отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення.
71. Водночас апеляційний суд безпідставно залишив поза увагою обставини правомірного перебування спірних земель у користуванні комунальних підприємств саме як лісів, що було встановлено судовими рішеннями у справі № 803/1622/16.
72. Зокрема, в постанові Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 у справі № 803/1622/16 у справі № 803/1622/16 зазначено, що до прийняття Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" землі лісового фонду, які знаходилися у користуванні колишніх сільськогосподарських підприємств області, у встановленому порядку були передані згідно із рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 спеціалізованим лісогосподарським підприємствам... а тому передача вказаних лісів за розпорядженням голови Волинської ОДА від 19.01.2011 № 14 була б правомірною лише за умови припинення у встановленому порядку права дочірніх підприємств КСЛП "Волиньоблагроліс" на користування вказаними землями лісового фонду.
73. Також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.10.2017 у справі № 803/1622/16, надаючи правову оцінку оскаржуваним актам, вказав, що оскаржуване розпорядження Волинської ОДА від 31.05.2011 № 232 стосується надання у постійне користування державним підприємствам лісів для ведення лісового господарства та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою шляхом їх вилучення з користування комунальних підприємств без визначення підстав для цього. При цьому, надання у користування, як було встановлено судами, відбулося саме за рахунок лісів, що перебували у користуванні комунальних підприємств.
74. Отже, у зазначених судових рішеннях встановлено фактичні обставини щодо правомірності перебування земель лісового фонду, які раніше належали КСП, у користуванні комунальних спеціалізованих лісогосподарських підприємств до моменту їх вилучення на підставі розпоряджень голови ОДА, які в подальшому були скасовані судом.
75. Проте суди попередніх інстанцій не перевірили, чи входить спірна земельна ділянка до масиву земель, статус яких як лісових досліджувався у справі № 803/1622/16. 
76. Ігнорування преюдиційних обставин або обставин, що вже були предметом судового дослідження стосовно тих самих масивів земель, призвело до суперечності у висновках судів щодо правового статусу об`єкта спору.
Щодо компетенції органів влади на зміну цільового призначення земель 
77. Суди не надали належної правової оцінки доводам скаржника про те, що зміна цільового призначення земель лісогосподарського призначення (у разі підтвердження такого статусу) належить до виключної компетенції Кабінету Міністрів України відповідно до статей 20, 122, 149 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
78. Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які докази прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення спірної земельної ділянки з лісового фонду та зміну її цільового призначення на сільськогосподарське. Документи, на підставі яких головою Маневицької районної державної адміністрації видавалось спірне розпорядження, не містять жодних посилань на рішення Кабінету Міністрів України. Такі ж документи відсутні при прийнятті наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та рішення Маневицької селищної ради щодо передачі зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.
79. Отже, за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України про вилучення земель лісового фонду та зміну їх цільового призначення, судам належало перевірити наявність у Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та органу місцевого самоврядування повноважень на розпорядження цією земельною ділянкою, зокрема, щодо проведення її інвентаризації як земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у комунальну власність.
80. Саме лише посилання на відсутність у державного підприємства державного акта на право постійного користування землею не є достатньою підставою для висновку про втрату цією землею статусу лісової, оскільки такий статус визначається насамперед фактичним станом земельної ділянки та матеріалами лісовпорядкування (статті 45, 48 ЛК України).
81. При цьому суд апеляційної інстанції помилково звузив тлумачення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України, пов`язавши дійсність матеріалів лісовпорядкування виключно з наявністю окремого рішення про надання землі в користування, прийнятого до 29.03.2006.
82. Верховний Суд зазначає, щ зміст цієї норми спрямований на забезпечення безперервності права користування лісами державними підприємствами до моменту оформлення речових прав. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є одним із видів доказів належності ділянки до лісового фонду, які підлягали дослідженню в сукупності з іншими доказами.
83. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2013 року, які були затверджені в установленому порядку і не скасовані, є належним доказом того, що держава визнавала ці землі лісовими. 
84. Ненадання оцінки матеріалам лісовпорядкування (зокрема, планшетам лісовпорядкування, актам обстеження), які свідчать про наявність лісових насаджень на спірній ділянці, призвело до неповноти судового розгляду.
85. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
86. Однак, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати обґрунтованими, оскільки судами допущено неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
87. Оскільки суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (зокрема, щодо первинного статусу землі, наявності лісового покриву, правових підстав для зміни цільового призначення), а суд касаційної інстанції в силу положень статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати докази, судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
88. Під час нового розгляду справи судам слід врахувати викладене, всебічно дослідити обставини вибуття земель з державної власності, а саме:
- встановити первинний правовий режим спірної земельної ділянки, дослідивши її походження (зокрема, чи належала вона до земель, що перебували у користуванні КСП) та з`ясувати підстави, з яких вона не була розпайована.
- дослідити наявні у матеріалах справи планово-картографічні матеріали лісовпорядкування у сукупності з даними Державного земельного кадастру, фактичним станом ділянки та рішеннями органів влади (зокрема рішенням 2000 року) як доказу безперервності статусу лісових земель; 
- перевірити наявність рішень уповноважених органів виконавчої влади (Кабінету Міністрів України) про вилучення спірної земельної ділянки зі складу земель лісового фонду та зміну її цільового призначення;
- на підставі встановлених фактів надати правову оцінку законності рішень органів Держгеокадастру та місцевого самоврядування щодо інвентаризації та передачі земельної ділянки у комунальну власність як земель сільськогосподарського призначення та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
89. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду. 
90. Пунктом 1 частини третьої статті 310 цього ж Кодексу передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Судові витрати
91. У зв`язку із скасуванням судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2025 та рішення Господарського суду Волинської області від 15.08.2025 скасувати, а справу № 903/20/25 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню 

Суддя Є. В. Краснов

Суддя (з окремою думкою)  Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач