П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37839/25	

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року, якою повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

08 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не включенні позивача до відповідних наказів на виплату винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачеві винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – повернуто без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою направити справу для продовження розгляду. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно визначив дату, з якої розпочинається строк звернення до суду з цим позовом, та дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що тримісячний строк звернення до суду для позивача розпочався 13.02.2025 року, з дня набрання чинності постановою Кабміну України № 153. Враховуючи, що до суду з цим позовом представник ОСОБА_1 звернувся 08.11.2025 року, ним пропущений тримісячний строк звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України.
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту).
Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України. Станом на час звернення до суду з цим позовом, частина 1 ст.233 КЗпП України визначала, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що предметом позовної заяви є бездіяльність відповідача щодо непогодження позивачу рапорту на виплату винагороди 1 млн гривень, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11 лютого 2025 року «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
По – перше, варто наголосити, що постанова № 153 не містить жодних строкових обмежень щодо права позивача на звернення з відповідним рапортом, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк на звернення до суду з цим позовом розпочався з дня набрання чинності постановою № 153.
Як вбачається з матеріалів справи, з відповідним рапортом про виплату винагороди ОСОБА_1 звернувся до відповідача 09 серпня 2025 року.
Листом №1364/5719 від 12.09.2025 року військова частина НОМЕР_1 повідомила адвоката позивача, що для підготовки матеріалів та правомірного прийняття рішення про виплату одноразової грошової винагороди матросу ОСОБА_2 , військовою частиною НОМЕР_1 надіслано відповідний запит від 12.08.2025 Nє11396 до військової частини НОМЕР_2 . Станом на дату складання листа, відповідь з військової частини НОМЕР_3 до військової частини НОМЕР_1 не надходила.
Враховуючи викладене, навіть якщо розпочинати відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом з дати подання позивачем рапорту про відповідну виплату 09.08.2025 року, то такий закінчився би 08.11.2025 року, однак саме в цей день позовна заява подана до Одеського окружного адміністративного суду і строк звернення з цим позовом не пропущений.
Крім того, матеріали справи не містять відмови військової частини у задоволенні рапорту позивача на виплату відповідної винагороди, а тому бездіяльність відповідача в даному випадку є триваючою, як на то вірно вказує апелянт, і початок перебігу строку з даним позовом можливо відраховувати лише з дати отримання позивачем відмови у задоволенні рапорту.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково повернув без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 з підстав пропуску ним строку звернення до суду, оскільки позивачем строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.
Додатково колегія суддів враховує, що станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024 (337/24) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Суд зазначив, що установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
У відповідності до приписів ч.1,ч.4 п.1 ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи що, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки останнім строк звернення до суду з цим позовом не пропущений, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В. Вербицька
Суддя: О.В. Джабурія
Суддя: К.В. Кравченко