ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 січня 2026 року	Справа №160/17000/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, - 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
- стягнути податковий борг з платника податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету на суму 10343,82 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що внаслідок несплати відповідачем у встановлені законом строки сум грошових зобов`язань з єдиного податку, нарахованих контролюючим органом на підставі заяви відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування, а також грошових зобов`язань по сплаті військового збору у останнього утворився податковий борг, який, з урахуванням нарахованої контролюючим органом згідно з приписами ст.129 ПК України пені, становить 10343,82 грн. На наявний у відповідача податковий борг позивачем в порядку ст.59 Податкового кодексу України виставлено податкову вимогу, яка була надіслана на податкову адресу відповідача засобами поштового зв`язку та отримана відповідачем 25.03.2023р. Станом на теперішній час означений податковий борг відповідачем не погашений та не списаний, тому позивач звернувся до суду з позовом про його стягнення. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2025р. прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та відкрито провадження в адміністративній справі №160/17000/25 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Крім того, вищезазначеною ухвалою суду витребувано у відповідача додаткові докази у справі, а саме: докази погашення податкового боргу.
18.08.2025 року до суду надійшов відзив Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є такою, що подана органом, не створеним за законом, а за підзаконними нормативно-правовими актами, який немає належної правосуб`єктності та діє поза межами правового поля, що суперечить Конституції України, нормам ГК, КАС, Бюджетного кодексу та принципам верховенства права, в тому числі, зважаючи на те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа, а не як орган публічної влади, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього публічно-правового інтересу. Також позивачем зауважено, що в додатках до позовної заяви позивач не скріплений печаткою юридичної особи, як і сама позовна заява. 
22.08.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначалося, що постанови Кабінету Міністрів України, відповідно до яких створено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, є чинними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання законів України, що регулюють діяльність органів виконавчої влади. Таким чином, формування та діяльність ГУ ДПС у Дніпропетровській області є легітимними. Зареєстрована юридична особа публічного права, якою є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, має всі необхідні правові підстави для здійснення покладених на неї функцій, включаючи звернення до суду з позовами про стягнення податкового боргу. Зазначення у ЄДРПОУ як юридичної особи не заперечує її публічно-правового статусу, оскільки органи державної влади часто реєструються як юридичні особи публічного права для здійснення своїх повноважень. Також позивачем зауважено на помилковості доводів відповідача щодо необхідності скріплення Розрахунку податкового боргу в додатках до позовної заяви та самої позовної заяви печаткою юридичної особи, оскільки відповідно до положень процесуального законодавства України, використання печатки юридичною особою не є обов`язковим для підтвердження дійсності документа, якщо інше не передбачено законом. Важливим є підпис уповноваженої особи, який підтверджує зміст документа. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України. 
03.09.2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останнім висловлено позицію, аналогічну викладеній у відзиві на позовну заяву. 
08.09.2025 року до суду від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 року у задоволенні клопотань Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/17000/25 відмовлено у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №122412/фоп від 14.12.2020р. є платником єдиного податку 1 групи.
Як свідчать матеріали справи, за відповідачем обліковується заборгованість з єдиного податку на суму 6274,84грн, що виникла в результаті несплати ним у встановлені законом терміни сум грошових зобов`язань з єдиного податку, нарахованих контролюючим органом в порядку приписів ст.295 ПК України на підставі заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування спрощеної системи оподаткування №122412/фоп від 14.12.2020р., по термінам сплати:
1) 20.08.2023 - на суму 53,64 грн;
2) 20.09.2023 - на суму 268,40 грн;
3) 20.10.2023 - на суму 268,40 грн;
4) 20.11.2023 - на суму 268,40 грн;
5) 20.12.2023 - на суму 268,40 грн;
6) 20.01.2024 - на суму 302,80 грн;
7) 20.02.2024 - на суму 302,80 грн;
8) 20.03.2024 - на суму 302,80 грн;
9) 20.04.2024 - на суму 302,80 грн;
10) 20.05.2024 - на суму 302,80 грн;
11) 20.06.2024 - на суму 302,80 грн;
12) 20.07.2024 - на суму 302,80 грн;
13) 20.08.2024-на суму 302,80 грн;
14) 20.09.2024 - на суму 302,80 грн;
15) 20.10.2024 - на суму 302,80 грн;
16) 20.11.2024 - на суму 302,80 грн;
17) 20.12.2024 - на суму 302,80 грн;
18) 20.01.2025 - на суму 302,80 грн;
19) 20.02.2025 - на суму 302,80 грн;
20) 20.03.2025 - на суму 302,80 грн; 
21) 20.04.2025 - на суму 302,80 грн;
22) 20.05.2025 - на суму 302,80 грн.
Також контролюючим органом на суму боргу відповідача з єдиного податку за період з 20.07.2022 по 22.08.2023 року в порядку приписів ст.129 ПК України нараховано пеню у загальній сумі 68,98грн.
Крім цього, за відповідачем обліковується заборгованість по сплаті військового збору, що підлягає сплаті фізичними особами-підприємцями, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, відповідно до підпункту 2 підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на загальну суму 4000,00грн., яка виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань згідно:
- авансового внеску (єдиного внеску) №377298/mt від 20.01.2025 на суму 800,00грн, по терміну сплати - 20.01.2025;
- авансового внеску (єдиного внеску) №974639/mt від 20.02.2025 на суму 800,00 грн, по терміну сплати - 20.02.2025;
- авансового внеску (єдиного внеску) №2104629/mt від 20.03.2025 на суму 800,00 грн, по терміну сплати - 20.03.2025;
- авансового внеску (єдиного внеску) №2959052/mt від 20.04.2025 на суму 800,00 грн, по терміну сплати - 20.04.2025;
- авансового внеску (єдиного внеску) №3815890/mt від 20.01.2025 на суму 800,00 грн, по терміну сплати - 20.01.2025.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Згідно з п.п.16.1.3, п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.36.1-36.3 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Виконанням податкового обов`язку згідно з пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Абзацом 1 пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. 
Приписами п.295.2 ст.295 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.
Також абзацем 1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 2 підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору, зокрема, є: фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп.
Згідно з абзацом 5 підпункту 1.1. пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України військовий збір для платників збору, зазначених у підпунктах 2 та 3 цього підпункту, встановлюється з 1 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.
Абзацами 1 та 3 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України встановлено, що ставка збору становить: для платників, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, - 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, з розрахунку на календарний місяць.
За приписами абзацу 1 підпункту 1.11 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платники збору, зазначені у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, сплачують військовий збір шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники можуть здійснити сплату військового збору авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників збору, зазначених у підпункті 2 підпункту 1.1 цього пункту, здійснюється контролюючими органами.
Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2025 року становить 8000 грн.
Відтак, щомісячний авансовий внесок зі сплати військового збору для фізичних осіб - підприємців - платники єдиного податку першої, другої та четвертої груп становить 800 гривень та має сплачуватися не пізніше 20 числа поточного місяця.
Підстави та порядок нарахування пені визначено ст.129 ПК України.
Так, згідно з п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Абзацом 1 пункту 129.4 статті 129 ПК України передбачено, що на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідно до п.129.5 ст.129 ПК України зазначений розмір пені застосовується щодо всіх платників та всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.
Як свідчать матеріали справи та не спростовано відповідачем, нараховані контролюючим органом зобов`язання з єдиного податку на суму 6274,84грн та з військового збору на суму 4000,00грн. у встановлені абзацом 1 пункту 295.1 статті 295 та абзацу 1 підпункту 1.11 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України строку ФОП ОСОБА_1 сплачені не були.
Згідно з п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Враховуючи, що вищевказані суми податкових зобов`язань відповідача з єдиного податку у розмірі 6274,84грн та з військового збору у розмірі 4000,00грн. є узгодженими та не сплаченими у встановлений законодавством строк, як наслідок ці суми є податковим боргом у розумінні приписів п.п.14.1.175 п.14.1 cт.14 Податкового кодексу України, в тому числі й сума непогашеної пені у розмірі 68,98грн., нарахованої відповідно до ст.129 ПК України.
Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що позивачем доведено та підтверджено відповідними доказами наявність у відповідача станом на час розгляду справи судом податкового боргу, що підлягає стягненню, у загальному розмірі 10343,82грн. (6274,84грн + 4000,00грн. + 68,98грн.).
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як свідчать матеріали справи, з урахуванням приписів вказаної статті Податкового кодексу України, контролюючим органом була виставлена податкова вимога від 07.03.2024р. №0005630-1308-0436 про сплату відповідачем наявного у нього на той час податкового боргу на суму 6030,07грн, яка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу відповідача та була вручена останньому 19.03.2024р.
Доказів оскарження відповідачем вказаної податкової вимоги ані в адміністративному, ані в судовому порядку суду не надано.
Згідно з п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Оскільки після надіслання відповідачу податкової вимоги від 07.03.2024р. №0005630-1308-0436 податковий борг останнього погашено у повному обсязі не було, нова податкова вимога позивачем не виставлялася.
На момент звернення позивача до суду податковий борг непогашений і не списаний.
Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
При цьому, пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Приписами пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем – суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх вимог щодо стягнення з відповідача наявної у нього заборгованості по узгодженим грошовим зобов`язанням, натомість відповідачем не було надано суду доказів сплати податкового боргу у встановлені законодавством строки, отже, позовні вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягають задоволенню. 
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, відносно того, що позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є такою, що подана органом, не створеним за законом, а за підзаконними нормативно-правовими актами, який немає належної правосуб`єктності та діє поза межами правового поля, що суперечить Конституції України, нормам ГК, КАС, Бюджетного кодексу та принципам верховенства права, в тому числі, зважаючи на те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридична особа, а не як орган публічної влади, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у нього публічно-правового інтересу, суд зазначає наступне.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України", було утворено Державну податкову службу України (ДПС України).
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України", затверджено Положення про Державну податкову службу України.
Територіальні органи ДПС України, зокрема Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, утворені як юридичні особи публічного права відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби".
Зазначені постанови Кабінету Міністрів України є чинними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання законів України, що регулюють діяльність органів виконавчої влади. 
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) є зареєстрованою юридичною особою публічного права, організаційно-правова форма: орган державної влади, отже, позивач має всі необхідні правові підстави для здійснення покладених на нього функцій і повноважень, включаючи звернення до суду з позовами про стягнення податкового боргу відповідно до ст.19-1ПК України.
Щодо доводів відповідача відносно неналежності засвідчення додатків (доказів), долучених до позовної заяви, та самої позовної заяви через відсутність на них печаток Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, суд зазначає таке.
Вимоги до позовної заяви визначені ст.160 КАС України, якою не встановлено обов`язкової вимоги скріплювати подану позовну заяву печаткою.
Також відповідно до ч.1 ст.161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. 
Частиною 4 статті 161 КАС України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). 
Письмовими доказами відповідно до частини першої статті 94 КАС України є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
За приписами ч. 2, ч. 4 ч. 5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. 
Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 
Таким чином, норми КАС України також не вимагають засвідчувати копії письмових доказів, що є додатками до позову, шляхом проставляння на них печатки.
З огляду на наведене, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), “Проніна проти України” (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Суд зазначає, що усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак, є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у повному обсязі.
Оскільки витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, не здійснювались, тому підстави для розподілу таких витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні, а судові витрати на сплату судового збору позивачем не здійснювалися, оскільки останній в силу приписів п.27 ч.1 ст.5 Закону України «Про удовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658, місцезнаходження: вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49600) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення податкового боргу – задовольнити у повному обсязі. 
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави суму податкового боргу у розмірі 10343,82 грн. (десять тисяч триста сорок три гривні 82 копійки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя О.М. Турова