ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10974/25 Справа № 185/2444/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Космачевської Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»,
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 жовтня 2025 року, - 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
05 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» через свого представника – адвоката Тараненка Артема Ігоровича звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач посилається на те, що 14 лютого 2022 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 462040788 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.
Первісний кредитор перерахував грошові кошти у сумі 16 400 грн на банківську картку відповідача № 4149-62ХХ-ХХХХ-2160.
Відповідач не виконував зобов`язання щодо повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості.
28 листопада 2018 року клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактор ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався згідно додаткових угод. За цим договором первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон плюс».
Згідно договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 26/12/Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 462040788 від 14 лютого 2022 року у загальному розмірі 17 183 грн 52 коп, у тому числі: заборгованість по кредиту – 14 561 грн 12 коп, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 2622 грн 40 коп.
Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп, на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 жовтня 2025 року відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
14.10.2025 року надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», в якій ставиться вимога про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 жовтня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що кожна із сторін договорів факторингу на всіх етапах переходу прав вимоги дотрималася вимог цивільного законодавства та спеціальних норм законодавства про фінансові послуги. Істотні умови договорів факторингу зазначені у тексті договорів та деталізовані у реєстрах прав вимоги до них, які є їх невід`ємними частинами, що свідчить про належність та законність укладених правочинів.
Отже, оскільки скаржником надано належні документи (договори факторингу та відповідні реєстри прав вимог), які підтверджують послідовність і безперервність переходу прав вимоги, суд першої інстанції необґрунтовано визнав ці докази недостатніми для підтвердження правового статусу скаржнику як належного кредитора.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 17183,52 грн., що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено. 

 14 лютого 2022 року первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 462040788 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора.
Первісний кредитор перерахував грошові кошти у сумі 16 400 грн на банківську картку відповідача № 4149-62ХХ-ХХХХ-2160.
Платіжним дорученням від 14 лютого 2022 року підтверджується здійснення переказу коштів у розмірі 16 400 грн платником ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь отримувача ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 . (а.с.32)
Згідно з презумпцією правомірності правочину, що визначена статтею 204 ЦК України, договір № 462040788 від 14 лютого 2022 року є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.
Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань виникла заборгованість у загальному розмірі 17 183 грн 52 коп, у тому числі: заборгованість по кредиту – 14 561 грн 12 коп, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 2622 грн 40 коп. (а.с.67-69)
28 листопада 2018 року клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактор ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався згідно додаткових угод. За цим договором первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон плюс».
Згідно договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 26/12/Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Проте до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року , укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс», а також за договором факторингу № 30/1023/01 від 30 жовтня 2023 року, укладеним між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
Отже не підтверджено здійснення оплати за відступлене право вимоги на кожному етапі цього відступлення.
Таким чином згідно наведеного висновку Верховного Суду, позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 462040788 від 14 лютого 2022 року.
Тому позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до відповідача про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором не обґрунтовані належним чином і задоволенню не підлягають.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки ці висновки ґрунтуються на ретельному аналізу доказів, що є у матеріалах цивільної справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

До позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Таліон плюс», а також за договором факторингу № 30/1023/01 від 30 жовтня 2023 року, укладеним між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс».
Отже не підтверджено здійснення оплати за відступлене право вимоги на кожному етапі цього відступлення.
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
У пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року, cправа № 910/8115/19 (910/13492/21), провадження № 12-42гс22 зазначено, що договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Тож обов`язковим елементом договору купівлі-продажу є передача покупцем грошей продавцю.
Таким чином право вимоги набувається фактором з моменту оплати клієнту, який відступає право вимоги.

Позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 462040788 від 14 лютого 2022 року.

При таких обставинах висновки суду першої інстанції про відсутність доказів для задоволення позовних вимог логічні та підтверджені матеріалами справи. 

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. 
Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 06 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

       Судді: