14.01.2026 

Справа № 401/1293/25
Провадження № 2/401/125/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 січня 2026 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря Яцини А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Російської федерації в особі міністерства юстиції Російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мосіну Тетяну Валентинівну звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 1 250 021 грн 23 к. та моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог наведено наступне.
ОСОБА_1 є власником будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0, 0724 га з кадастровим номером 6524710100:01:041:0017 по АДРЕСА_1 , оціночна вартість яких складає 932 279 грн 93 к. Крім того, позивач є власником 1/ 3 частини квартири АДРЕСА_2 , оціночна вартість якої складає 317 742 грн 00 к. 24 лютого 2022 року російські війська з Криму вдерлися до Генічеського і Скадовського районів. З 09 березня 2022 року і по теперішній час м. Скадовськ знаходиться під тимчасовою окупацією РФ. У зв`язку з загрозливою ситуацією для життя та здоров`я позивачки, а також небажанням жити в окупації, ОСОБА_1 вимушена була покинути свій будинок та все нажите майно і в грудні 2022 року виїхала з м. Скадовськ Херсонської області до м. Світловодськ Кіровоградської області, де зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа. Згідно останньої відомої позивачці інформації, у належні позивачці будинок та квартиру були заселені російські військові, а потім цивільні люди. Що на даний час з вищезазначеним нерухомим майном позивачці невідомо, так як усі її знайомі виїхали з м. Скадовськ і подальшу інформацію дізнатись немає від кого. Діями РФ внаслідок вторгнення та окупації м. Скадовськ завдано матеріальну шкоду, яка полягає у вартості вищезазначеного нерухомого майна, оскільки вона позбавлена можливості ним користуватися.
Крім того, результатом збройної агресії РФ для позивача стала втрата належного їй майна, житла та надії повернутися додому. Вторгнення РФ призвело до безладдя в її місті, заборони української ідентичності, військова техніка РФ обстрілювала місто, що призвело до появи жертв серед цивільного населення. Позивач була дуже налякана, перенесла психологічний стрес, внаслідок чого була змушена звертатися за допомогою до психологів. Як наслідок позивач вимушено покинула окуповану територію і після переїзду їй довелося пристосовуватися до нових життєвих умов, шукати роботу, житло та відновлювати прийнятний для себе рівень життя. Ці обставини відобразились на матеріальному та моральному стані позивачки , вона зазнала моральної шкоди, яка полягає у значних триваючих душевних стражданнях, що викликані позбавленням звичного ритму життя та налагодженого побуту; неможливістю користуватися належним їй на праві власності житлом та вести повноцінне життя; пристосуванні до нових життєвих умов та відновленні прийнятного для себе рівня життя; пошуком житла та фінансів; перебуванням у пригніченому стані, зниженням життєвого тонусу і погіршення загального самопочуття; ризиком для її життя та здоров`я внаслідок частих обстрілів та під постійним наглядом окупантів, які під дулами автоматів проводили регулярні обшуки, перевіряли мобільні телефони, документи,через що вона була в постійному стресі та напрузі. Саме внаслідок збройної агресії РФ було порушено низку основоположних прав ОСОБА_1 , передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, в зв`язку з чим справедливою компенсацією за завдану моральну шкоду державою агресором позивач вважає 3000000 грн, які просить стягнути на її користь. (а.с. 65-74)
Ухвалою судді від 23 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду судом, у справі відкрито загальне позовне провадження. (а.с. 84-86)
Правом на подання відзиву відповідач не скористався. 
Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. (а.с. 107)
Позивач в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, не з`явилась. 
Представник позивача адвокат Мосіна Т.В. клопотала про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, про що скерувала до суду відповідну письмову заяву. (а.с. 131-133)
Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направив, жодних заяв чи клопотань по суті справи не представив. (а.с. 112, 116, 119, 125, 130)
За таких обставин у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює у справі заочне рішення. 
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є громадянкою України, з 20 грудня 2018 року її зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 . (а.с. 16-18)
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 лютого 2006 року державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 .(а.с. 30, 31, 37-40)
У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 936691 від 04 лютого 2009 року, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 0724 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення якої – для індивідуального житлового будівництва. (а.с. 35-36)
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 квітня 2025 року, оціночна вартість житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 56.7 кв. м складає 673382 грн 60 к., оціночна вартість поліпшень складає 414485 грн 27 к., оціночна вартість присадибної земельної ділянки площею 724 кв. м складає 258897 грн 33 к. (а.с. 49-50)
На підставі ухвали Скадовського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником 1/ 3 частини квартири АДРЕСА_2 . (а.с. 32. 33, 41-42) 
Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 квітня 2025 року, оціночна вартість квартири АДРЕСА_2 загальною площею 76, 1 кв. м складає 635734 грн 59 к. (а.с. 43-45)
Згідно довідки від 05 грудня 2022 року № 3501-5002371391 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 є внутрішньо – переміщеною особою, її фактичне місце проживання : АДРЕСА_3 . (а.с. 20)
Вирішуючи позов по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне. 
З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії.
Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.
Ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася та триває з 24 лютого 2022 року і є повномасштабним вторгненням збройних сил російської федерації на суверенну територію України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.
Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.
У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudakv.Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З огляду на ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
У постанові від 22 червня 2022 року у справі № 311/498/20 Верховний Суд зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й російською федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 (провадження №61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження №61-15925св21), зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету російської федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет російської федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету російської федерації є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет російської федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення російською федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням російською федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України.
Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого, в даному випадку позивача, покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем, а також іншим майном або в інший спосіб.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В ході судового розгляду судом достовірно встановлено, що місто Скадовськ Херсонської області перебуває під тимчасовою окупацією російської федерації з початку повномасштабного вторгнення, в зв`язку з чим позивач, потерпаючи від негативних наслідків, пов`язаних з такою окупацією, змушена була залишити своє постійне місце проживання, належне їй майно та переїхати в інше місце проживання, а саме м. Світловодськ Кіровоградської області, втративши зв`язки зі своїми рідними, близьким. Зазначене вочевидь повністю порушило її нормальний життєвий уклад, вона змушена була докладати значних зусиль для організації свого життя, в зв`язку з вимушеним перебуванням протягом певного часу на окупованій території зазнала непоправних моральних страждань , відчуваючи душевний біль, страх, перебуваючи у стані постійного стресу. З урахуванням викладеного суд констатує заподіяння позивачці моральної шкоди з вини відповідача.
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.
Враховуючи конкретні обставини справи, глибину завданої позивачу моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких вона зазнала, вимоги розумності і справедливості, тривалість моральних страждань, суд дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у 3 000 000 грн є відповідним еквівалентом для відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Що стосується позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, то суд звертає увагу на таке. 
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Посилання позивача на спричинення матеріальної шкоди у зв`язку з неможливістю користування та розпоряджатися своїм майном у зв`язку зі збройною агресією рф, є фактично посиланням на спричинення їй моральної шкоди, про яку вона заявляє і що судом враховано при вирішенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. 
Даних про те, що належне позиваці нерухоме майно знищене/зруйноване матеріали справи не містять, отже на підтвердження завданої матеріальної шкоди позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, відтак позивачем не доведено наявності завдання їй матеріальної шкоди.
Враховуючи положення вказаних вище норм закону, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту спричинення матеріальної шкоди не було надано доказів, факт перебування майна на тимчасово окупованій території за відсутності підтверджених даних про його пошкодження чи знищення не зумовлює наявність підстав для стягнення його вартості , в зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди за їх недоведеністю.
Питання про судові витрати суд вирішує в порядку ст.. 141 ЦПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Російської федерації в особі міністерства юстиції Російської федерації про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. 
Стягнути з Російської федерації на користь  ОСОБА_1 3 000 000 грн 00 к. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги в порядку ст.ст. 351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України.

Суддя Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області Н.Л. Волошина