Справа № 347/2101/25 
Провадження № 22-ц/4808/112/26
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Мельник Вероніки Сергіївни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 року у складі судді Крилюк М. І., ухвалене у м. Косові Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 24 липня 2024 року між сторонами був укладений електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1425-5478, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8 000 грн на строк 300 днів та кінцевою датою повернення кредиту 19 травня 2025 року, базовий період – 14 днів, зі сплатою комісії за видачу кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, зі зниженою процентною ставкою – 1,2% в день, стандартною процентною ставкою – 1,5% в день.
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору щодо повернення кредитних коштів у нього утворилась заборгованість, яка станом на 02 вересня 2025 року становить 39 881,58 грн., з яких: 8 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 31 881,58 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 569,58 грн., з яких: 8 000 грн – прострочена заборгованість за кредитом, 27 569,58 грн – прострочена заборгованість за нарахованими процентами. При цьому, позивач вказав, що у разі погашення ОСОБА_1 вказаної заборгованості до нього товариством буде застосована Програми лояльності для споживачів фінансових послуг та списана частина заборгованості за нарахованими процентами у загальній сумі 4 312 грн. Також позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 року позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1425-5478 від 24 липня 2024 року у розмірі 11 000 грн та 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Мельник В. С., посилаючись на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, проситьрішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Представник позивача вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 4.6. та п. 10.2 укладеного між сторонами Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня його видачі до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за відповідними ставками, а саме – стандартною процентною ставкою у розмірі 1,5% за кожен день користування кредитом та зниженою процентною ставкою у розмірі 1,2% з першого дня користування кредитом протягом усього періоду дії Договору за умови, якщо позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту та повертає Кредитодавцю отриманий кредит згідно Графіка платежів за зниженою ставкою.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось й те, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» здійснювало нарахування по процентам за користування кредитом згідно п. 4.6. та 10.2. кредитного договору лише в межах строку дії договору. При цьому, позивачем не нараховувались жодні проценти за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеня, штраф або інші платежі за неналежне виконання умов Кредитного договору, а нарахована комісія передбачена як плата за видачу кредиту та є одноразовою.
Представник скаржника звертає увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах. А тому, на думку, представника позивача, висновок суду першої інстанції про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими, є необґрунтованим, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Крім того, представник позивача зауважує, що розрахунок реальної річної процентної ставки, що визначена в п. 4.10 Договору та орієнтовної вартості кредиту що визначена в п. 4.13 Договору здійснюється Товариством відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України (ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування»), зокрема відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 16 від 11 лютого 2021 року «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».
Також, на думку представника позивача, помилковим є висновок суду першої інстанції про застосування до даних правовідносин п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки вказана норма застосовується до вимог про нарахування пені, а не до всіх умов Договору. А тому, позивач має законне право на нарахування процентів згідно п. 4.6. та 10.2. Договору протягом строку договору, що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.
Відповідач ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. А тому суд вважав, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000 грн обґрунтованими. Водночас, щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що умови договору щодо нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами є несправедливими, оскільки їх розмір у більше ніж три рази перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. А тому вважав, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 3 000 грн.
З цим висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2024 року між сторонами було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1425-5478 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7385 (а.с. 19-37).
За умовами вказаного кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8 000 грн на строк 300 днів та кінцевою датою повернення кредиту 19 травня 2025 року, базовий період – 14 днів, зі сплатою комісії за видачу кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, зі зниженою процентною ставкою – 1,2% в день, стандартною процентною ставкою – 1,5% в день.
Виконання позивачем обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 8 000 грн відповідачу підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1425-5478 від 24 липня 2024 року. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPaу на платіжну карту НОМЕР_1 (а.с. 38). При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в кредитному договорі у розділі «Реквізити сторін» зазначено номер особистого електронного платіжного засобу ОСОБА_1 - НОМЕР_1 (а.с. 37).
Доказів того, що на картку НОМЕР_1 не було перераховано суму у розмірі 8 000 грн відповідачем не надано.
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за кредитним договором № 1425-5478 від 24 липня 2024 року у ОСОБА_1 станом на 02 вересня 2025 року наявна заборгованість у розмірі 39 881,58 грн., з яких 8 000 грн – заборгованість за кредитом, 31 881,58 грн – заборгованість за відсотками (а.с. 39-43).
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення 24 липня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору № 1425-5478. Крім того вірним є висновок суду про те, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 8 000 грн, в добровільному порядку їх не повернув, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн.
Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо розрахунку відсотків за користування кредитом, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
За умовами п. 4.6. та п. 10.2 кредитного договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступними ставками: стандартна процентна ставка становить 1.50% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання Позичальником права користування Кредитом за Зниженою ставкою) та знижена процентна ставка становить 1,2% за кожен день користування Кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору. Позичальник здійснює сплату процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою з першого дня користування Кредитом протягом усього періоду дії Договору за умови, якщо Позичальник своєчасно і у повному обсязі сплачує проценти за користування Кредитом, комісію за видачу Кредиту (якщо п.4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу Кредиту) та повертає Кредитодавцю отриманий Кредит згідно Графіка платежів за зниженою ставкою (який є Додатком 2 до цього Договору).
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 нараховувались відсотки за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 1,2% в день у період з 24 липня по 06 серпня 2024 року та за стандартною процентною ставкою 1,5% в день у період з 07 серпня 2024 року по 19 травня 2025 року (а.с.39-43).
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір кредитної лінії № 1425-5478 був укладений 24 липня 2024 року тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому дія пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, п.4.6. та п. 10.2 укладеного між сторонамикредитного договору від 24 липня 2024 року щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі – 1,2% та 1,5 % з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.
Отже, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором кредитної лінії № 1425-5478 від 24 липня 2024 року у період з 24 липня 2024 року по 19 травня 2025 року становить 24 000 грн. (8 000 грн. х1% х 300 днів).
Водночас, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 11 серпня, 22 та 23 жовтня 2024 року здійснив платежі на погашення кредитної заборгованості у розмірі відповідно 3 930,42 грн., 300 грн. та 200 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.39-40).
З огляду на вищезазначене та беручи до уваги сплачені відповідачем платежі на погашення кредитної заборгованості, а також враховуючи черговість погашення кредиту (ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування»), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 569,58 грн., з яких: 8 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19 569,58 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом (24 000 грн. – 3 930,42 грн. - 300 грн. - 200 грн.).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги частково у розмірі 27 569,58 грн. із заявлених позивачем 35 569,58 грн., що становить 77,5% (27 569,58 грн. х 100 / 35 569,58 грн.) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 1 877,36 грн. (2 422,40 грн. х 77,5%) сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 47) та 2 816,04 грн. (3 633,60 грн. х 77,5%) - за подання апеляційної скарги (а.с. 79), а всього 4 693,40 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Мельник Вероніки Сергіївни – задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2025 року – скасувати. 
Позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором кредитної лінії № 1425-5478 від 24 липня 2024 року у розмірі 27 569 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 58 коп., з яких: 8 000 (вісім тисяч) грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19 569 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 58 коп. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 693,40 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 14 січня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта