Справа № 308/11763/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

03 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року, у складі судді Дегтяренко К.С., у справі за заявою боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого 25 липня 2025 року у справі №308/9537/25 за заявою Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород» до боржника ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,- 
в с т а н о в и в :
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого 25 липня 2025 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 308/9537/25 за заявою Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Ужгород» до боржника ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
Заперечуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено право сторони провадження на доступ до правосуддя, оскільки єдиним способом скасувати судовий наказ є подання заяви про скасування такого до суду, що його видав. Вказує, що судовий наказ у справі № 308/9537/25 виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 25.07.2025 боржник отримав засобами поштового зв`язку 13 серпня 2025 року, що підтверджується копією конверту про отримання боржником поштової кореспонденції, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про повернення заяви без розгляду, через пропуск процесуального строку.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород» – Карташов Станіслав Олександрович, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 19 серпня 2025 року – без змін, посилаючись її на законність та обгрунтованість.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, ухвалою від 19 серпня 2025 року повернув заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу без розгляду, з тих підстав, що заявником не надано доказів на підтвердження дати отримання наказу та відсутнє клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 170 ЦПК України, заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.
До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Колегія суддів звертає увагу, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання заяви про скасування судового наказу.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на подання заяви про скасування судового наказу може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки боржника.
Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
У рішенні в справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення) ЄСПЛ вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 липня 2025 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Ужгород» 13808 грн. 19 коп. заборгованості за наявні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 01.06.2025 за адресою споживання АДРЕСА_1 та суму судового збору в розмірі 302 грн. 80 коп..
Із заявою про скасування вказаного судового наказу ОСОБА_1 звернувся до суду 18 серпня 2025 року, та зазначав, що судовий наказ ним було отримано засобами поштового зв`язку 13 серпня 2025 року. При цьому, заявником до поданої ним заяви про скасування судового наказу не додано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин та з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку до суду не звертався.
Отже, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону, вірно дійшов висновку про повернення заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 , без розгляду.
Додані до апеляційної скарги копію конверту та відстеження поштової кореспонденції Укрпошти, судом апеляційної інстанції не приймаються у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заявник ОСОБА_1 звертаючись до суду першої інстанції із заявою про скасування судового наказу мав можливість одночасно надати копію зазначених документів, які підтверджують дату отримання ним судового наказу, проте цього не зробив.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 лютого 2026 року.
Головуючий:
Судді: